Раніше в серіалі…
Королево Джанай,
вас зрадили.
Я привела тобі армію.
Зціли мої крила, і ми обрушимо вогняне правосуддя
на наших ворогів.
Темна магія створює діру в душі. Зіпсовану порожнечу.
Знайди в собі єдину глибинну істину.
Зірку в тобі.
І дозволь правді засяяти й заповнити темряву.
ПРИНЦ ДРАКОНІВ
ТАЄМНИЦЯ АРАВОСА
КНИГА 6: «ЗОРІ» РОЗДІЛ 7: «ЧЕРВОНЕ ВЕСІЛЛЯ»
Час вирушати.
Я знаю.
Ага.
До Нексуса Місяця далеко.
Я знаю.
-Ще разочок? -Що ще разочок?
Сама знаєш.
Я знаю.
Не сердься на Чхуна.
Будуть іще поцілунки.
Ти в цьому впевнений?
-Летіти аж до Нексуса? -Упевнений.
Крила із зорешовку не вічні, але міцніші, ніж думаєш.
Злетімо разом.
Ти розправ крила й лети, Рейло. Довірся крилам.
Довірся мені.
Я тобі довіряю.
-Один… -Один…
-Два… -Два…
-Три! -Три!
Отак! У тебе виходить!
Сьогодні великий король-сонце воскресне з новим світанком.
І ми теж!
Сол Реґем!
О великий і могутній.
Ми принесли сонячне насіння, аби зцілити твої очі.
Та ти наказав нам натомість зцілити твої крила.
Тож сьогодні ти знову злетиш,
а Фарос буде твоїми очима.
Фарос укаже тобі шлях
до зчинення вогняного правосуддя над нашими ворогами!
Могутній Соле Реґеме!
Розправ крила, щоб злетіти!
Королево Аніє.
Я дуже радий цьому весіллю, але, чесно, найбільше чекаю торта Сонячного вогню.
Кажуть, на смак це вогонь.
Коли ми з Амаєю зустрілися, у нас були розбіжності.
«Точніше, ми намагалися вбити одна одну».
Двоє особливих людей допомагали долати розбіжності
й розуміти одна одну, допоки ми навчилися робити це самі.
За кілька хвилин Ґрен проведе для нас людську церемонію обітниць.
Але спочатку Казі.
Прошу всіх привітати благословення Сонця від Казі.
О велике Сонце, що дарує все життя!
Сьогодні ми просимо тебе благословити
й осяяти…
Ой-йой.
Хвилинку.
Ви поки поговоріть або пожестикулюйте.
Адже ці ранкові хмари скоро розійдуться. Сподіваюся.
То як ідуть справи в Католісі?
Ой. Справи йдуть,
ну, справно.
Справедливо.
Я спершу думала, це Живець.
Я теж.
Щоразу, як майже розвидняється,
хмари розсуваються, а за ними
лише більше хмар.
Це навіть поетично.
Якась дуже гнітюча поезія.
Ми продовжимо церемонію.
Жодних затримок.
А як щодо хмар?
«Те, що видно лише хмари, не означає, що сонце не світить».
Оце справжня поезія.
О велике Сонце, що дарує все життя!
Сьогодні ми просимо тебе благословити любов і світло,
тепло й зростання.
Ми просимо тебе осяяти кохання цих двох осіб.
Хай навіть ми не бачимо, як ти сяєш.
Командир Ґрен проведе людську церемонію обітниць для королівського подружжя.
Командире? Ви готові?
Так, усе гаразд.
Вибачте. Я обіцяв собі, що не робитиму цього.
Любі друзі, ми зібралися тут сьогодні…
Моя королево!
Термінові новини.
Вигнаний принц веде сюди армію зрадників.
Нас атакують!
Такі битви стають історичними, Міяно.
Мало проти багатьох.
Праведні…
Проти криведних?
Хай нас менше,
але моїй сестрі
не зрівнятися з нами.
«Треба відкласти весілля до відновлення безпеки.
-Останній бій». -Що? Ні!
Це ж день кохання, а не кровопролиття.
Може, ми вмовимо його.
Я знала, що Карім нетяма, але ж не дурень.
Це купка зрадників проти наших п'яти вірних армій.
Розчавимо їх за годину.
Королево Джанай. Продовжуйте весілля.
Я піду посланцем до Каріма.
Дозвольте мені знайти шлях миру.
Я ціную твій оптимізм,
та любов і довіра не вирішать усі конфлікти.
Ми мусимо…
«А наш вирішили».
Так, мабуть, вирішили.
Добре, юний королю Католіса.
Спробуй умовити мого брата.
Але кажи швидко.
Коли ми одружимося, час Каріма спливе.
Каріме, подивися.
Посланець від Джанай.
Це розваги від Джанай.
Хай нам лишать весільний торт.
Подружку тримаєте в безпеці?
Насправді навпаки.
Певно, вона чудово стріляє.
Так.
Чудово.
Ти пробач, раптом що.
Я ніколи не вів перемовин із дитиною.
Він король.
Ще й із людською дитиною.
Людина, дитина, король.
Неважливо.
Я мушу донести те, що ми хочемо сказати.
Принце Каріме, королева Джанай хоче миру.
Не потрібно нападати.
Візьміть свою армію і послідовників
і будуйте своє майбутнє деінде.
Це ніщо проти того, що по праву моє.
Сестрині недоїдки не наситять мого народу.
Але я згоден із тобою.
Немає потреби в насильстві, якщо приймуть мої умови.
Ваші умови?
Принце Каріме, я дитина, але я вмію рахувати.
П'ять армій Джанай більші за вашу. Королева готова до рішучої перемоги.
А я очікую, що моя сестра беззастережно здасться
й визнає мене королем імперії Сонячного вогню.
Я не думаю…
І що всі люди негайно покинуть наші землі й підуть на інший бік кордону.
Бо там ваше місце.
Що я казав?
Так.
Любі мої, ми зібралися тут сьогодні,
щоб засвідчити союз генерала Амаї з Католіса
й королеви Джанай з ельфів Сонця.
І якщо хтось проти цього шлюбу, що вони робитимуть?
Приведуть армію?
Хай там як, перейдемо до подружніх обітниць.
Королево Джанай, починайте.
Амає.
До зустрічі з тобою я думала, що маю повне життя.
Я знала кордони свого світу і як їх захистити.
Але ти зруйнувала ці межі
й показала мені красу і любов, яких я доти ще не бачила.
Амає.
Я клянуся тобі, що жодна стіна, жоден кордон не стане між нами.
Я твоя,
і я стоятиму з тобою нероздільно до кінця свого життя.
Генерале Амає.
«Джанай.
Я просила в Ґрена допомоги з текстом, а він сказав:
"Скажи Джанай, що ти в ній любиш".
Але це важко зробити,
бо це завжди щось інакше.
Кожного дня
я відкриваю щось нове,
і моя любов до тебе зростає.
Тож, Джанай,
я клянуся тобі, що наше кохання зростатиме,
і ми зростатимемо разом.
Воно зазнає змін, але вистоїть,
і принесе із собою ще більше любові в цей світ».
Після обітниць можна поцілувати наречену.
Маємо честь оголосити вас королевою сонячних ельфів Джанай…
І її дружиною, королевою Амаєю!
Не можна змусити людей піти.
Люди завели друзів, створили сім'ї.
Твоя сестра одружується з людиною.
Тобі це здається жорстоким,
але історію не можна кувати без вогню.
Без сили.
Ні. Історія не має бути оповіддю про силу.
Якщо ми так хочемо. Вона може бути про любов.
Це все дитячі мрії.
Не мрії. Це вибір.
Я король.
І як король я вибираю любов, а не силу.
Іноді це важко, але в такі часи
я думаю про тих, кого люблю,
хто розраховує на мої правильні вчинки.
Не суворі й не могутні вчинки.
А правильні.
Ви любите сестру, принце?
Що? Звісно, люблю. Я…
Вона повела наш народ хибним шляхом.
Але вона завжди буде моєю сестрою.
Тоді ви можете обрати любов. Ще не пізно.
Великий архідракон Сонця колись стояв перед вибором.
Він обрав вогонь.
Тепер я вшаную Сола Реґема…
як мала б моя сестра, коли в неї був цей шанс.
Ушануєте зараз?
-Чекай, Корвусе. -Езране, щось не так.
У них немає ні щитів, ні захисту.
Вони чогось чекають. Тобто…
Чекаєте, щоб Джанай напала!
І тієї миті
ви призовете Сола Реґема, і в них не буде жодного шансу!
А люди розумніші, ніж я думав.
Мені не потрібні п'ять армій,
коли в мене є один архідракон.
Корвусе, нам треба йти. Попередимо їх!
Боюся, я не дозволю.
Але в нагороду за кмітливість
ви переживете невідворотній праведний вогонь
як мої в'язні.
«Езран не повернувся?»
Ні, кохана.
Відкрий очі, малий королю. Не можна бути сліпим до долі.
Сол Реґем незабаром порадує нас своєю появою.
Але я чекаю на іншого дракона.
Зіме! Зараз!
Корвусе!
Уперед, Езране! Попередь їх!
Нумо, дівчинко.
Нікуди ти не поїдеш!
Попередимо їх!
Сол Реґем летить сюди! Це пастка!
Сьогодні було достатньо промов.
Покінчимо із загрозою королівству Сонячного вогню назавжди!
Уперед!
Хлопчик-король утік.
Тоді й він теж згорить.
Міяно. Призвеш Сонце?
Ні!
Це пастка. Пастка!
Стійте! Поверніться!
Стійте! Це пастка!
Чого ж ти чекаєш?
Обруш на них вогонь і правосуддя!
Де він?
Де ж ти є?
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька