Раніше в серіалі…
Король Езран. Мій королю!
Я не чекав, що ти пробачиш.
Та якщо ти не приймеш моїх слів зараз, Сорене,
хай вони будуть із тобою
в майбутньому.
Темна магія була знов.
Від неї ти вразливий до того, чого найбільше боїшся.
Аравос.
Маг-людина, якого вже заплямувала темрява,
тож він призначений стати моєю іграшкою.
ПРИНЦ ДРАКОНІВ
ТАЄМНИЦЯ АРАВОСА
КНИГА 6: «ЗОРІ» РОЗДІЛ 6: «МОМЕНТ ІСТИНИ»
Привіт. Ти хоч спав узагалі?
Десь годину. Потім прокинувся від тривоги.
Хочеш одягнути корону небес?
Головний убір із найрідкісніших коштовностей Зедії точно звеселить.
Тобі легко казати. Твоє серце не сповнено темряви.
І твоє теж. Ти хороша людина, Келуме.
Може, найхорошіша.
Ми не змогли знищити перлину, Рейло.
Ми несли її за пів світу
задарма.
Узагалі-то, ти маєш рацію в одному.
Ми дійсно за пів світу її віднесли.
Ми йшли сюди знищити перлину
й покласти край загрозі зла в ній.
Та якби й могли, Аравос би повернувся за кілька років,
коли зійдуться зірки.
Але ми несли перлину довгим небезпечним шляхом через Крижане море,
на край світу, до вежі, що сягає за хмари.
То що як
ви зберігатимете її тут?
Правда в тому…
Правда в тому, що в цій перлині немає в'язниці Аравоса.
Ця куля — лише величезна цукерка.
Що? Ні!
Неможливо!
Я взяв солодку підробку й підмінив справжню перлину!
Я впевнений, що ця — справжня!
Я все зіпсував.
Келуме, ти не винен.
Єдине пояснення — тобою керував Аравос.
Мені від цього мало полегшати? Так іще гірше.
Любий Сорене.
Ці слова — моє зізнання.
Зізнання темного мага.
Сповідь батька-невдахи.
Я дуже сильно кохав вашу маму, Ліссу.
Вона була розумнішою за всіх навколо.
І чомусь вона обрала мене супутником свого життя.
Мені так пощастило.
Наша сім'я зростала. Народилися ти й твоя сестра.
Ви обоє принесли нам стільки радості.
Але, Сорене, ти…
Ти був хворим дитям.
Тобі було важко дихати.
Ти кашляв і хрипів,
а ми з мамою почувалися безпорадними.
Ми ходили до лікарів і травників, пробували незвичайні ліки,
які обіцяли чудеса…
Та нічого не допомагало.
Я годинами не спав, сидячи з тобою,
ніжно стискав твою крихітну ручку,
сподіваючись якось передати тобі сили.
Мій синочок, що ледь хапав подихи життя.
Ми боялися втратити тебе.
І я впав у відчай.
Я знайшов творче рішення.
Гадаю, треба казати як є.
Темну магію.
Але для заклинання
потрібно було те, що належало моєму наставнику, Кп'Ару.
Мені був потрібен його посох.
Дякую, що прийшов, Кп'Аре.
Хто я такий, щоб відмовитися від запрошення вищого мага Католіса?
Як тобі твоя нова посада?
Я смиренно прийняв відповідальність.
Король Атікус виважений і мудрий.
Я радий служити йому.
Я хочу поговорити з тобою про посох Зіарда.
А що з ним?
Я знаю, що ти відмовився від магії.
Але посох…
Його дала минула вища магиня, що отримала його від попередниці.
Це не атрибут посади, Вірене.
Кажи вже відверто.
Справа…
Справа в Сорені.
Він хворий, і він
помирає.
Ми все перепробували.
Але я знайшов заклинання.
Досить! Я казав, що посох більше не можна використовувати.
Будь ласка! Я тебе благаю!
Життя мого сина висить на волосині.
Потрібен лише посох. І я його врятую!
Я не байдужий.
Але моя відповідь — ні.
Помре дитина.
Так.
-Ми можемо допомогти. -Келуме.
Темрява, яку я бачив, це була темрява всередині тебе.
Так. Я зрозумів.
Я все псую, і всередині я зіпсований.
Дякую.
Навряд чи це допомагає.
Усе пов'язано.
Практика темної магії створює діру в душі, зіпсовану порожнечу.
-Так він тебе контролював. -Це можна виправити.
Можна знову заповнити темряву світлом.
Це небезпечно, і для цього потрібна вся мужність і сила.
Ні.
Келуме, може, варто послухати.
Ні, те й біда, що нема ані сміливості, ані сили.
Не можу. Вибачте.
-Це через тебе! -Що? Як це?
Просвітлений, а так само мій дурний брат.
Людина слаба, а ти кажеш, що він помилився перлиною.
Зламав його дух.
Я побачив і сказав правду. Хіба погано?
Правда — це все.
Перш ніж її проголосити, запитай себе, чи ти даєш ясність, світло й мету?
Чи це тягар для того, хто потребує всіх сил?
Так.
Тепер я розумію.
Правда в тому…
У чому? Що? Яка правда?
Правда є складною.
Не складно те, що ви принесли сюди цю перлину.
І ми її збережемо.
Практика темної магії створює діру в душі, зіпсовану порожнечу.
-Так він тебе контролює. -Це можна виправити.
Можна знову заповнити темряву світлом.
Це небезпечно, потрібна вся мужність і сила.
Так.
Так, я це зможу.
Поки я боровся зі своєю дилемою,
я зустрів друга, який боровся зі своєю власною.
Принц Героу. Можна сісти з вами?
Любовні проблеми?
Це так очевидно?
Вибачте, я думав, що у вас із Сарою все добре.
Так.
Так і є.
Я закоханий у неї.
Її чоловік помер лише рік тому,
і вона дуже віддана мати для свого маленького сина.
-А, Калеба. -Келума.
Він чудовий, такий розумний і веселий.
Я хочу одружитися з нею, Вірене, але боюся, що ще зарано.
Я лише ускладню їй життя.
Життя й без того складне.
Але любов важить понад усе.
Робіть, що треба.
Гарна порада, Вірене.
Так.
Можливо, так і є.
Темна магія лишила в тобі діру,
та ритуал зоряної правди заповнить тьму світлом.
Але обережно.
Якщо ще вдасися до темної магії, темрява й псування захоплять тебе.
Я розумію.
Спершу випий отруту зоряного павука.
Вона зробить твій дух чутливим до зірок.
Потім ти злетиш у небеса,
бо ближче до зірок магія стає сильнішою.
Ти маєш віднайти в собі єдину глибинну істину, зірку в тобі.
І дозволити правді засяяти й заповнити темряву.
Глибинна істина, так?
Твоя найглибша правда.
Гарні й погані новини.
Погана новина — я не змогла націдити отруту.
А як щодо гарних новин?
Гарна в тому, що я зіпсувала павучисі настрій.
Тож отримаєш отруту старомодним способом.
Через укус.
Була дуже темна грозова ніч,
коли я пішов на протистояння з Кп'Аром у його незвичайному домі загадок.
Агов? Хто там?
Я прийшов за посохом.
Я вже сказав тобі, ні.
Чому? Бо ти занадто хороший для темної магії?
Ти все життя грався своїми іграшками,
а тепер ти вирішив їх сховати чи знищити?
Це егоїстично.
Розвернися, Вірене.
Піди зараз, і я забуду про це.
А як не піду?
Без магії —
як ти мене зупиниш?
Без магії ти просто слабий старий.
Ти ніхто.
А я — вищий маг Католіса.
У мене є мета, влада…
І я маю намір скористатися тим й іншим.
Король Атікус мені довіряє.
Моє слово — це все, що треба.
І ти все втратиш.
Ох, Кп'Аре.
Не варто було погрожувати.
Я пішов проти нього.
Мого наставника й…
Мого вчителя.
Того, хто вірив у мене, коли…
Коли я був нічим.
Він поклав роки свого життя допомагаючи мені стати…
тим, ким я став.
Ну-бо, малий. Дай мені трішки твоєї отрути.
Повір, я теж не в захваті.
Йой, лоскітно!
Як її розлютити? Дражнити?
Як образити зіркового павука? Езран знав би, що… Йой!
Не треба гледіти назовні, дивися всередину себе.
Тепер лети. До зірок.
Відшукай зірку в собі,
єдину глибинну істину, яка заповнить темряву.
Як високо я маю піднятися?
Як мені знайти це світло?
Знайти єдину істину.
Єдину глибинну істину.
Зірку всередині мене.
Але я не бачу зірки.
Бачу лише
темряву.
Аж от, здобувши посох,
я мав майже все для заклинання відновлення твого здоров'я.
Був потрібен іще один інгредієнт,
причому зовсім не рідкісний.
Сльози твоєї матері.
Та коли я прийшов до неї,
вона була нажахана.
Вона побачила моє обличчя й затремтіла.
Вона сказала:
«Ти став чудовиськом».
Я намагався пояснити, що робив лише те, що необхідно.
Пішов до Кп'Ара й забрав посох.
Дістав рідкісний магічний інгредієнт: кров із рогів вітряного лося.
Але мені треба було ще дещо.
Дещо таке просте й легке.
Її сльози.
Вона злякалася. Вона мотала головою.
Казала: «Ні».
Та я притиснув її до стіни
й тримав її за волосся, щоб вона не сіпалася.
Я притиснув флакон до її щоки й дивився, як він наповнився її сльозами.
Коли я її відпустив, вона сповзла на підлогу, ридаючи.
І я знав, що вона права.
Я дійсно став чудовиськом.
Начебто щось бачу.
Схоже на зірку, що сяє.
Келуме. Ти це зробив.
Так. Я знайшов свою істину.
Звісно, заклинання спрацювало.
Замість хворої, хриплої дитини, якою ти був,
ти став сильним, здоровим, міцним хлопчиком.
Але ціна тому була
жахливою.
Ваша мати покинула нас.
Твою сестру це спустошило.
Наша сім'я розкололася назавжди.
І ця частина веде до моєї
найжахливішої сповіді.
Після всього цього,
після всього, що я накоїв,
я звинувачував тебе, Сорене.
Мою дитину.
І я покарав тебе холодною жорстокістю на все життя.
Татусю?
Татусю, як ти?
Пограй зі мною, татку.
Іди геть, синку.
У мене купа роботи.
Я так про це шкодую.
Дуже шкодую.
Мені дуже шкода.
Я мушу дещо сказати, сестро.
Перлина, яку принесли маг і воїн, — це не в'язниця Зірки, що впала.
Тобто?
Це підробка. Це величезна цукерка.
Вони не знають.
Чому ти не сказав їм правду?
Правда — це все.
Та перш ніж її проголосити, спитай себе, чи ти даєш ясність, світло й мету?
Чи це тягар для того, хто потребує всіх сил?
Ну що?
Що там у тебе?
Охоронець сказав, ти щось хотів мені дати.
Ні, я…
Ні.
Охоронець помилився.
Келуме?
Що сталося? Ти маєш спати.
А ти колись замислювалася над тим, як усе в житті могло б піти інакше,
якби змінити лише щось одне?
Звісно.
Ти про якийсь конкретний момент думаєш?
Ну, так. Так. Я…
Я багато думаю про ту мить, коли ти повернулася після двох років.
Я тоді підкралася до тебе. Вибач.
Коли я побачив тебе,
мене переповнили почуття, я був спантеличений.
Знаю. Вибач.
Ні. Я не про…
Не треба.
Що, як ми спробуємо ще раз?
Гаразд.
-Ти хочеш, щоб я… -Еге ж.
Вийди на кілька секунд, а ми вдамо, що минуло два роки.
Тоді повернися й скажи те, що сказала, коли я тоді тебе побачив.
Ти пам'ятаєш, що казала?
Привіт.
Я тебе кохаю, Рейло.
І я тебе кохаю, Келуме.
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька