Tidligere på Drageprinsen…
Kong Ezran. Min konge!
Jeg forventet ikke tilgivelse.
Og hvis du ikke godtar ordene mine nå, Soren…
…vil jeg at du skal ha dem
i fremtiden.
Jeg brukte sort magi.
Det gjør deg sårbar mot det du er mest redd for.
Aaravos.
Menneskemagusen er allerede besudlet av mørket
og skjebnebestemt til å gjøre som jeg vil.
DRAGEPRINSEN
AARAVOS-MYSTERIET
BOK 6 - STJERNER KAPITTEL 6 - SANNHETENS ØYEBLIKK
Hei. Fikk du sove?
Rundt en time. Så våknet jeg og var engstelig.
Vil du ta på deg himmelens krone?
Ingenting muntrer en person opp som en hatt av sjeldne edelstener.
Lett for deg å si. Hjertet ditt er ikke fullt av mørke.
Ikke ditt heller. Du er et godt menneske, Callum.
Kanskje det godteste.
Vi klarte ikke å ødelegge Perlen, Rayla.
Vi fraktet den verden rundt,
forgjeves.
Du har faktisk rett i én ting.
Vi fraktet den verden rundt.
Vi kom for å ødelegge Perlen og stoppe trusselen i den.
Vi fant ut at Aaravos kom til å ødelegge verden uansett,
når stjernene er på linje.
Men vi tok Perlen på en lang, farlig reise over Det frosne havet
til verdens ende og et tårn som strekker seg forbi skyene.
Hva om Perlen blir her?
Sannheten er…
…at denne Perlen ikke er fengselet.
Denne kulen er en diger drops.
Hva? Nei! Det er umulig!
Jeg byttet ut dropsen med den ekte Perlen!
Jeg vet at jeg tok den ekte Perlen!
-Jeg ødela alt. -Callum, dette er ikke din skyld.
Du må ha blitt kontrollert av Aaravos.
Tror du det hjelper? Jeg føler meg enda verre nå.
Kjære Soren.
Disse ordene er min tilståelse.
En mørk magus' tilståelse.
En mislykket fars tilståelse.
Jeg elsket moren din svært høyt. Hun var smartere enn noen jeg hadde møtt.
Og hun valgte meg som partner i livet.
Jeg følte meg heldig.
Familien vokste. Du og din søster Claudia ble født.
Dere ga oss så mye glede.
Men, Soren, du…
var et sykt barn.
Du strevde med å puste.
Du hostet og gispet, og moren din og jeg følte oss hjelpeløse.
Vi dro til leger og urteleger, vi prøvde uvanlige kurer som lovet mirakler…
Men ingenting virket.
Jeg var våken med deg i timevis,
holdt den lille hånden din,
i håp om å gi deg litt mer styrke.
Den lille gutten min, som gispet for å leve.
Vi var redde for å miste deg.
Og jeg ble… desperat.
Jeg fant en kreativ løsning.
Jeg bør kalle det det det er.
Sort magi.
Men trolldommen
trengte noe som tilhørte min mentor, Kpp'Ar.
Jeg trengte… staven hans.
Takk for at du kom.
Jeg kan ikke avslå en invitasjon fra Katolis' erkemagus.
-Hvordan liker du din nye stilling? -Ansvaret gjør meg ydmyk.
Kong Atticus er avmålt og vis. Jeg er takknemlig for å tjene ham.
Jeg vil snakke med deg om Ziards stav.
Hva med den?
Jeg vet at du har gitt opp trolldom.
Men staven… Du fikk den av den tidligere erkemagusen,
-som fikk den av erkemagusen før henne. -Den følger ikke med stillingen, Viren.
Bare snakk rett ut.
Det er…
Det er Soren.
Han er syk og…
døende.
Vi har prøvd alt.
Men jeg har funnet en trolldom.
Nok!
Jeg sa at staven aldri må brukes igjen.
Vær så snill! Jeg ber deg!
Min sønns liv står på spill.
Jeg kan redde ham med staven!
Jeg er ikke ubeveget.
Men svaret er nei.
Et barn vil dø.
Ja.
-Vi tror vi kan hjelpe. -Callum.
Mørket jeg så da jeg så på deg, var et mørke inni deg.
Ja. Jeg forstår.
Jeg rotet det til, og jeg er ødelagt. Takk.
-Jeg tror ikke dette hjelper. -De er forbundet.
Sort magi skaper et fordervet tomrom i deg.
-Aaravos kontrollerer deg. -Det kan ordnes.
Mørket i deg kan fylles med lys igjen.
Det er farlig og vil kreve mot og styrke.
Nei.
Kanskje vi burde høre på ham.
Nei, jeg har ikke mot eller styrke igjen.
Kan ikke. Beklager.
-Dette er din skyld! -Hvordan det?
Selv om du er opplyst, er du min dumme bror.
Mennesket var skjørt, så sa du at han ødela alt med Perlen.
Det knuste ham.
Jeg sa det som det var. Hvordan kan det være galt?
Sannhet er alt.
Men før du sier det, spør deg selv: gir du dem klarhet, lys og mening?
Eller gir du en byrde til en som alt har mye?
Ja.
Jeg forstår det nå.
Sannheten er…
-Hva? Hva er sannheten? -Den er komplisert.
Det som ikke er komplisert, er at Perlen er her nå.
Og vi skal holde den trygg.
Sort magi skaper en fordervet tomhet i deg.
-Aaravos kontrollerer deg. -Det kan ordnes.
Mørket i deg kan fylles med lys igjen.
Det er farlig og vil kreve mot og styrke.
Ja. Ja, jeg kan gjøre dette.
Mens jeg kjempet med dilemmaet mitt,
møtte jeg en venn som slet med sitt eget.
Prins Harrow. Kan jeg bli med?
Kjærlighetsproblemer?
Er det så tydelig?
Beklager, jeg trodde det gikk bra med Sarai.
Ja.
Det gjør det. Jeg er forelsket i henne.
Det er bare ett år siden mannen døde, og hun er opptatt av å være en god mor.
-Caleb. -Callum.
Han er søt, og så smart og morsom.
Jeg vil gifte meg med henne, men jeg er redd det er for fort.
-Det vil gjøre livet hennes komplisert. -Livet er komplisert.
Men kjærlighet er det viktigste.
Gjør det du må.
Det er et godt råd.
Ja.
Kanskje… det er det.
Sort magi lagde et hull i deg,
men stjerneritualet kan fylle mørket med lys.
Men pass deg.
Hvis du bruker sort magi igjen, vil mørket og fordervelsen ta over.
Jeg forstår.
Først må du drikke gift fra en stjerneedderkopp.
Det gjør sjelen din følsom for stjernelys.
Så flyr du opp til himmelen, for magien er sterkere nær stjernene.
Du må finne din innerste sannhet, stjernen i deg.
Så må du la sannheten stråle og fylle mørket.
Innerste sannhet?
Din innerste sannhet.
Gode og dårlige nyheter.
Den dårlige er at jeg ikke kunne melke giften.
Og hva med de gode nyhetene du nevnte?
Jeg tror hun ble sur.
Hun vil nok gi deg giften på gamlemåten.
Ved å bite deg.
Det var en mørk og stormfull natt
da jeg dro for å konfrontere Kpp'Ar i hans unike hjem: Puslehuset.
Hallo? Hvem er det?
Jeg skal hente staven.
Jeg sa nei.
Hvorfor? Fordi du er for god for sort magi nå?
Du hadde et helt liv med lekene dine,
og nå vil du gjemme eller ødelegge dem?
-Det er egoistisk. -Snu, Viren.
Dra nå, så glemmer jeg at dette skjedde.
Og hva om jeg ikke drar?
Uten trolldom,
hvordan skal du stoppe meg?
Uten trolldom er du bare en skjør gammel mann.
Du er ingen.
Jeg er Katolis' erkemagus.
Jeg har mening, makt,
og jeg skal bruke begge.
Kong Atticus stoler på meg.
Et ord fra meg er alt som trengs.
Du vil miste alt!
Å, Kpp'Ar.
Du burde ikke ha truet meg.
Jeg vendte meg mot ham.
Min mentor,
min lærer.
En mann som trodde på meg da… da jeg var ingenting,
og brukte år av livet sitt på å hjelpe meg til å bli…
…det jeg ble.
Kom igjen, småen. Trenger bare litt gift.
Jeg er heller ikke glad for dette. Det kiler!
Må jeg fornærme henne?
Hvordan fornærmer man en stjerneedderopp? Ezra hadde visst…
Du må se inn i deg selv, ikke utover.
Fly nå. Til stjernene.
Du må finne stjernen i deg,
den indre sannheten så lys at den kan fylle mørket.
Manus, pluma, volantis.
Hvor høyt må jeg fly?
Hvordan finner jeg lyset?
Finn den indre sannheten.
Stjernen i meg. Men jeg ser ingen stjerne.
Jeg ser bare…
mørke.
Nå som jeg hadde staven, hadde jeg nesten alt til trolldommen for helsen din.
Jeg trengte én ingrediens til, noe det ikke var mangel på.
Din mors tårer.
Men da jeg gikk til moren din,
ble hun skremt. Hun så ansiktet mitt og skalv.
Hun sa:
"Du har blitt et monster."
Jeg prøvde å forklare at jeg bare hadde gjort det nødvendige.
Jeg hadde tatt staven fra Kpp'Ar.
Jeg hadde den magiske ingrediensen, blod fra en vindelgs gevir.
Men jeg trengte én ting til.
Noe så enkelt og lett.
Tårene hennes.
Hun var redd. Hun ristet på hodet.
Hun sa: "Nei."
Jeg dyttet henne mot veggen
og tok tak i håret for å holde henne stille.
Jeg presset flasken mot kinnet og så den fylles med tårer.
Da jeg slapp henne, gled hun gråtende ned på gulvet.
Hun hadde rett.
Jeg hadde blitt et monster.
Jeg tror jeg ser noe.
Som en… skinnende stjerne.
Callum. Du klarte det.
Ja. Jeg fant min indre sannhet.
Trolldommen virket, så klart.
I stedet for det syke, gispende barnet du var,
ble du en ung, sunn gutt.
Men prisen var…
knusende.
Moren din forlot oss.
Søsteren din var fra seg.
Familien vår var ødelagt for alltid.
Og dette bringer meg til min
verste tilståelse.
Etter alt dette,
etter alt jeg hadde gjort,
klandret jeg deg, Soren. Barnet mitt.
Og jeg straffet deg med et helt liv med kald ondskap.
Pappa?
Går det bra, pappa?
Lek med meg, pappa.
Gå vekk, sønn.
Jeg er opptatt.
Jeg er så lei for det.
Jeg må fortelle deg noe.
Perlen som magusen og krigeren kom med, er ikke det ekte fengselet.
-Hva mener du? -Den er falsk. De vet det ikke.
Hvorfor sa du ikke sannheten?
Sannheten er alt.
Men før du gir den bort, spør deg selv: gir du klarhet, lys og mening?
Eller gir du en byrde til en som trenger all sin styrke?
Vel? Hva er det?
Vakten sa at du hadde noe å gi meg.
Nei, jeg…
Nei.
Vakten… tok feil.
Callum?
Hva er det? Du burde sove.
Lurer du noen gang på hvordan livet ditt kunne vært annerledes
om du forandret én ting?
Så klart. Tenker du på et bestemt øyeblikk?
Ja. Jeg…
Jeg tenker mye på da du kom tilbake etter to år uten å ha sett deg.
Jeg snek meg innpå deg. Beklager det.
Da jeg så deg stå der, ble jeg forvirret av alle følelsene.
Jeg vet det. Lei for det.
Nei. Det er ikke…
Ikke vær det.
Hva om vi prøver igjen?
Ok.
-Vil du at jeg skal… -Ja.
Gå noen sekunder, så later vi som om det er to år.
Kom tilbake og si det du sa da jeg først så deg.
Husker du hva du sa?
Hei.
Jeg elsker deg, Rayla.
Jeg elsker deg også, Callum.
Tekst: Marte Fagervik