Tidligere i Drageprinsen…
Der er den jo. Stjerneskraberen.
Vi tager dem kun af ved en klar månefri nat,
så blot rent stjerneskær når vores øjne.
Men det er århundreder siden.
Ved hver månefri nat
har en snestorm dækket himlen.
Stormene skyldes et voldsomt, rasende ismonster.
Som De tidsblinde spåede:
"Krigeren og magikeren vil gennembore bæstets hjerte
og smelte truslen for evigt."
Jeg må se sandheden i øjnene
i Katolis.
Han er tilbage.
Din far er vendt tilbage.
I fangehullet.
DRAGEPRINSEN
MYSTERIET OM AARAVOS
BOG 6 STJERNER
KAPITEL 5 MÅNEFRI NAT
Hvil jer. At opfylde profetien kræver kræfter.
Spore et uhyre i en isstorm…
Og bekæmpe det uden at blive knust eller ædt.
-Mangler I andet, udvalgte to? -Eller udvalgte kæledyr?
Nej. De udvalgte to behøver ikke andet.
-Er I sikre? -Mange tak.
Sniger vi os ud nu eller i morgen?
Den ældste sagde: "De udvalgte to vil genvinde himlen, og som tak
vil himlen pryde dem."
Hvad betyder det?
Tænker du på alt det vrøvl om profetien?
Vi er ikke De udvalgte to. Det fandt vi på.
Det er vi måske nok ikke, men hvad nu hvis vi var De vigtige to?
De nyttige to? De bestemt-mindst-over-gennemsnittet to?
Overvejer du det virkelig?
Tænk over det.
"Krigeren og magikeren vil gennembore bæstets hjerte
og smelte truslen for evigt."
Måske er der noget om det, og vi kan klare det.
Banke, banke på! Kongelig gardekontrol. Mangler Hans Højhed noget før sengetid?
Du skal rejse i morgen.
Jeg har det fint. Jeg tænker bare.
Jeg er spændt på tante Amayas bryllup, men måske er det ikke godt at rejse nu.
Der sker så meget.
Callum og Rayla er her ikke endnu, jeg er urolig for Zubeia,
og der er det andet problem.
Fangen.
Tænk ikke på Viren.
Det skal nok gå.
Hyg dig til brylluppet, og giv Amaya sådan en fra mig.
Hvad skal jeg give hende?
Et, du ved…
Et stød i armen? Fra mig?
Jeg slår dig ikke helt, for du er kongen.
OK, det giver jeg hende fra dig.
Og et kram.
-Godnat, Kong Ezran. -Godnat.
Soren?
Soren, min søn…
Er det dig?
Var der andet?
Der er sket så meget.
Der er
så meget, jeg vil sige til dig.
-Jeg ved ikke, hvor… -Et nej altså.
Vent.
Soren!
Tænk bare. Vi kan besejre et uhyre, som har terroriseret elverne længe.
Give dem stjerneskæret igen.
Du kalder det et uhyre. Vi ved jo intet om den kæmpe.
I øvrigt overrasker det mig, at du går med på en fjollet profeti.
"Skæbnen er en bog, man selv skriver", ikke?
Vi kan gøre det af en grund.
Runen, som jeg brød Finnegrins besværgelse med.
Hvis den kan smelte is i blod, kan den nok smelte is andre steder, ikke?
Terminus ad glacium!
Hvad? Udførte jeg runen forkert?
Det er streg, streg, snoet streg.
Terminus ad glacium!
Hvad? Hvorfor virker det ikke?
Så, så, min lille skat.
Idéen var god, men virker ikke.
Godnat. Vi tager hjem i morgen.
Selvom himlen er mørk og sær
Lyser jeg for dig, mit eget pus
Månen er mere end dens skær
Jeg er nær, min kærlighed et blus
Tak.
Hvorfor er du her, Soren?
Du er kongelig garder. Du kan bede enhver give fangerne mad.
Du ville ikke komme uden at ville andet.
Uden at ville tale med din far.
Måske vil jeg se dig lide.
Jeg gav dig den kolde skulder, da vi mødtes i Drakewood.
Ingen far bør behandle sit barn sådan.
Men jeg har gjort meget, som en far aldrig burde gøre, ikke?
Jeg har været ond mod dig.
Og din søster.
Jeg har set Claudia vælge mørkets vej, Soren.
Jeg er skyldig i at have vist hende vejen. Det forstår jeg nu.
Men med åbne øjne ser jeg også på dig.
Jeg ser på dig, Soren.
Du er vokset meget. Du er stærk og tro mod dit hjerte.
Dit gode hjerte.
På en eller anden måde har du fundet den rette vej
på trods af alt, jeg har gjort.
Jeg er så stolt af dig.
-Hvad prøver du på? -Jeg er bare…
Nej! Hold op! Hold så op!
Jeg ved, hvem du er. Du er farlig.
Alt, hvad du siger, er løgn.
Jeg lader dig ikke manipulere mig igen.
Det er ikke løgn, min søn…
Godmorgen.
Hvor har du den latterligt store isblok fra?
Glem det. Hør her. Besværgelsen burde have virket.
Det plagede mig hele natten, men jeg har det nu.
Profetien indeholder svaret.
"De udvalgte to vil gennembore bæstets hjerte."
-Og så? -Giv mig en af dine knive.
Rolig, jeg har styr på…
Flot. Du beholdt alle fingrene.
Okay. Se her.
Streg, streg, snoet streg.
Terminus ad glacium.
-Jeg kunne bedst lide den frossen. -Er du med?
"De udvalgte to vil gennembore bæstets hjerte og smelte truslen."
Det har et hjerte af is.
Vi udskærer runen i dets hjerte, og så kaster jeg besværgelsen.
Derfor skal det være os.
En kriger og en magiker.
Vi opfylder profetien!
Så snart jeg har et par tørre sokker.
Så runen er streg, streg, snoet streg.
-Det er streg, streg… -Snoet streg. Jeg er med.
Wow!
Se! Det må være hjertet!
Du skal bare klatre op og udskære runen.
Nå, ikke andet?
Bare kravle op og streg, streg, snoet streg?
Ja, lige præcis!
Fulminis ruina!
Af sted!
Vento tempestas!
Åh nej. Det er…
Hvad venter du på? Udskær runen!
Levare ventum.
Hvad skete der? Det var lige ved.
Vi skal gennembore hjertet og smelte truslen.
Du forstår det ikke. Det er ingen trussel, men et kæledyr.
Soren, jeg beklager det fra før. Jeg…
Jeg ville sige så meget, men det løb løbsk for mig.
Jeg er bange for, at jeg…
Hør på mig.
Den kæmpe er ikke et hærgende, vredt uhyre.
Men et trist, ensomt kæledyr, som savner sin herre.
Det er skørt! Se selv.
Vi dør, hvis vi ikke følger profetien.
Det virker skørt, men jeg ved, det er sandt.
Jeg ved det virkelig. Stol på mig.
Jeg gør dig ikke ondt.
Jeg ved, at du lider.
Selvom himlen er mørk og sær
Lyser jeg for dig, mit eget pus
Månen er mere end dens skær
Jeg er nær, min kærlighed et blus
Selvom du føler dig så alene
Åh, frygt ikke, mit eget pus
Håb og tro kan du forene
Jeg er nær, min kærlighed i blus
Selvom mit ansigt er i mørkningen
Svaret hører dit hjerte med et sus
Jeg er månen, sølvdronningen
Jeg er nær, min kærlighed i blus
Jeg ved, hvem du er.
Esmery.
Jeg kan huske historierne.
Ærkedragen Luna Tenebris havde en trofast følgesvend.
Esmery, det er dig, ikke?
Da hun forsvandt, efterlod hun dig helt alene.
I smerte.
På månefri nætter savner du hende mest.
Stormen er ikke din vrede, men din sorg.
Din ensomhed.
En måneopal? Hvornår fik du listet den derind?
Jeg kender det godt.
Jeg forstår dig, for jeg har også mistet nogen.
Folk, jeg savner så meget.
Men jeg ved også, at selv når dine kære er væk,
så forlader de dig aldrig.
Lunas kærlighed er hos dig, selv uden Månen.
Du klarede det. Jeg forstår det nu.
Din godhed gennemborede hendes hjerte og smeltede truslen.
Kan I høre det?
Høre hvad?
Stilhed.
Stormen er forbi. Himlen er klar.
I har givet os stjernerne igen.
Som lovet vil vi pryde jer med himlen.
-Hvad er det? -Det er Himlenes krone.
-Så er de… -Kvasardiamanter!
Kun med dem får du din familie igen.
Du vidste det. Du vidste, at det var belønningen.
Hvorfor ikke sige det?
Fordi jeg kender dig.
Du ville have nægtet at rejse, for du gør aldrig noget for dig.
Så jeg ville gøre noget for dig på dine vegne.
Noget i den dur.
Jeg burde have sagt det. Vær ikke vred…
Lad os stige op til tinden og opleve den månefri nat.
Alt for længe har vi været blinde over for stjernerne.
Jeg var blot et barn, da jeg sidst så himlens sande lys.
Nu åbner vores øjne sig endelig.
Der er du. Min bror.
-Astrid, du er smuk. -Vær ikke så overrasket.
Nej, jeg ser dig. Jeg ser dig virkelig, jeg…
Jeg ser alt.
Jeg ser tusind stjerner, tusind øjne.
-Hvad sker der? -Stjernerne har rørt ham.
Han er blevet tidsblind.
Verdener ene og utallige, os alle intet, og alle uendelige.
Astrid.
Din stjerne var længe skjult. Nu skinner den klarest.
Du er blevet, som du var bestemt til.
Den var ikke skjult, fordi andre ikke kunne se den.
Jeg har altid kendt mig selv.
Månens datter, dit hjerte er forunderligt.
I et nådigt øjeblik spredte din dråbe af empati krusninger i tidens hav.
-Krusninger, der bliver ved. -Øh, tak.
Men du, din stjerne er…
Hvad? Du må sige det. Hvad så du?
Mørket.
Hvad?
Soren. Åh, min søn. Det er dig.
Jeg forventede ikke din tilgivelse.
Jeg er ikke kommet
for forløsning eller nåde.
Jeg fortjener det jo ikke.
Men, Soren…
…du skal vide, at jeg fortryder.
Du skal vide, at den smerte, du har følt,
smerten, jeg har forårsaget…
…er ikke din skyld.
Det var aldrig din skyld.
Hvis du ikke godtager mine ord nu…
…skal du have dem
i fremtiden…
…når du måske behøver dem.
Mor. Far.
Runaan. Jeg elsker jer, og jeg har aldrig glemt jer.
Jeg kan redde jer nu. Jeg kan endelig holde mit hellige løfte.
Bare vent lidt længere, ikke?
Den menneskelige magiker,
som allerede er fordærvet af mørket og bestemt til at gå mit ærinde.
Jeg frygter dig ikke.
Du kan ikke udnytte mig mere. Jeg er sluppet væk fra dig!
Du vil ikke udnytte mig.
Du vil aldrig udnytte mig igen!
Tekster af: Susanne Friesen