V předchozích dílech Dračího prince…
Tamhle. Hvězdodrap.
Sundáváme si je jen za jasné noci bez měsíce,
aby naše oči zasáhla jen čistá hvězdná záře.
Ale ta nebyla po staletí.
Každou bezměsíčnou noc zuří vánice a zahalí nebesa.
Bouře způsobuje rozzuřený ledový behemot.
Časoslepci předpověděli:
„Bojovník a mág propíchnou srdce bestie
a navždy hrozbu roztaví."
Musím se postavit své pravdě
v Katolis.
Vrátil se, Sorene.
Tvůj otec je tady.
V žaláři.
DRAČÍ PRINC
ZÁHADA AARAVOSE
KNIHA 6. – HVĚZDY KAPITOLA 5. – NOC BEZ MĚSÍČNÍHO SVITU
Odpočiňte si. Na zítřek musíte mít sílu.
Najít behemota v ledové bouři…
A bojovat s ním, aniž by vás rozdrtil nebo sežral.
Nepotřebujete ještě něco?
Nebo mazlíčci?
Ne, ne. Dva vyvolení mají všechno.
- Určitě? - Moc děkujeme.
Vyklouzneme teď, nebo až ráno?
Starší říkal:
„Dva vyvolení získají zpět nebesa a na oplátku je nebesa ozdobí.“
Co to asi znamená?
Pořád nad těmi nesmysly přemýšlíš?
Nejsme ti vyvolení. Vymysleli jsme si to.
Možná nejsme Dva vyvolení,
ale co když jsme pořád důležití?
Užiteční? Nebo aspoň rozhodně nadprůměrní?
Vážně to zvažuješ?
Zamysli se.
„Bojovník a mág propíchnou srdce bestie a navždy hrozbu roztaví.“
Možná na tom něco je. Možná to zvládneme.
Ťuk ťuk! Kontrola královskou stráží.
Nepotřebuje Jeho Výsost ještě něco? Zítra tě čeká velká cesta.
Jsem v pohodě. Jen přemýšlím.
Těším se svatbu tety Amayi, ale zároveň teď není vhodná doba odcházet.
Děje se toho tolik.
Callum a Rayla tu ještě nejsou, bojím se o Zubeiu
a pak je tu ta další věc.
Ten vězeň.
S Virenem si nedělej starosti.
Bude to v pohodě.
Užij si svatbu a dej Amayi za mě tohle.
Co jí mám dát?
No, však víš…
Pěst do paže? Ode mě.
Nedávám ti pěstí doopravdy, jsi král.
No jasně, dám jí od tebe pěst.
A objetí.
- Dobrou, králi Ezrane. - Dobrou.
Sorene?
Sorene, můj synu…
Jsi to ty?
Potřebuješ ještě něco?
Sorene, stalo se toho tolik.
Je toho…
tolik, co ti chci říct.
- Nevím, kde… - Takže asi ne.
Sorene, počkej.
Sorene!
Představ si to. Můžeme porazit příšeru, která je terorizuje po generace.
Vrátit jim záři hvězd.
Nazýváš ho příšerou.
Ale nic o tom behemotovi nevíme.
A nečekala bych, že zrovna ty uvěříš nějakému hloupému proroctví.
Není osud kniha, kterou si píšeme sami?
Myslím si, že bychom to zvládli.
Pamatuješ, jak jsem zlomil Finnegrinovo kouzlo?
Když ta runa dokáže roztopit led v krvi, zvládne nejspíš roztopit led i jinde, ne?
Terminus ad glacium!
Co? Spletl jsem tu runu?
Je to čárka, čárka, kudrlinka.
Terminus ad glacium!
Nechápu to. Proč to nefunguje?
To nic.
To nic, maličká.
Dobrý nápad, ale nefunguje to.
Jdu spát. Ráno se vydáme domů.
Na nebi dnes sice panuje tma.
Já budu ti zářit, maličká.
Měsíc víc než jen světlo dá.
Jsem ti nablízku, lásky plná celičká.
Děkuju.
Proč tu jsi, Sorene?
Jsi královská stráž. Vězňům může nosit jídlo kdokoli.
Nešel bys sem, kdybys nechtěl něco jiného,
kdybys nechtěl mluvit se svým otcem.
Možná tě chci vidět trpět.
Naposledy jsem k tobě byl v Dračím lese chladný.
Otec by se tak neměl ke svému dítěti chovat.
Ale udělal jsem spoustu věcí, jaké by otec neměl nikdy dělat, že?
Byl jsem k tobě krutý.
I ke tvé sestře.
Sledoval jsem Claudiu,
jak kráčí po velmi temné cestě, Sorene.
A já ji tam vyslal. Já za to můžu.
Konečně to vidím.
Ale když mám otevřené oči, taky vidím…
tebe.
Vidím tě, Sorene.
Tolik jsi vyrostl. Jsi tak silný a posloucháš své srdce.
Své dobré srdce.
Nějak se ti podařilo najít správnou cestu
navzdory všemu, co jsem udělal.
Jsem na tebe hrdý.
- O co se snažíš? - Sorene, jen…
Ne!
Přestaň! Nech toho!
Vím, kdo jsi!
Jsi nebezpečný!
Všechno, co mi říkáš, je nějaká lež.
Už ti nedovolím, abys mě znovu zmanipuloval!
Není to lež, synu, prosím…
Dobré ráno.
Kde jsi vzal ten směšně velký kus ledu?
Co? To neřeš. Hele, to kouzlo mělo fungovat.
Nemohl jsem spát, ale konečně jsem na to přišel.
Odpověď je v samotném proroctví.
„Bojovník a mág propíchnou srdce bestie.“
- A? - Půjč mi jeden meč.
Neboj, umím zacházet s…
Působivé. Máš všechny prsty.
Tak jo, sleduj.
Čárka, čárka, kudrlinka.
Terminus ad glacium.
Lepší to bylo zmrzlé.
Vidíš?
„Dva vyvolení propíchnou srdce bestie a hrozbu roztaví.
Behemot má srdce z ledu.
Musíme mu vyrýt runu do srdce a pak ho kouzlem roztavit.
Proto to musíme být my.
Bojovník a mág.
Naplníme to proroctví.
Jakmile najdu suché ponožky.
Runa je čárka, čárka, kudrlinka.
- Čárka, čárka… - Kudrlinka, já vím.
Hele! To musí být jeho srdce!
Jen tam vyšplháš a vyryješ mu tam runu.
Nic víc?
Jen vyšplhám a čárka, čárka, kudrlinka?
Jo, toť vše!
Fulminis ruina!
Raylo, běž!
Vento tempestas!
Ach ne. To je…
Na co čekáš? Vyryj tu runu, Raylo!
Levare ventum.
Co se stalo? Bylas blízko.
Máme mu propíchnout srdce a roztavit hrozbu.
Ty to nechápeš.
Není to hrozba, je to mazlíček.
Sorene, omlouvám se za to předtím. Já…
Chtěl jsem ti toho tolik říct, ale bylo to moc rychle,
a bojím se, že jsem…
Poslouchej mě.
Ten behemot není běsnící, zuřivá příšera.
Je to osamělý mazlíček, kterému chybí jeho páníček.
To je šílený! Podívej!
Zabije nás, jestli to proroctví nevyplníme.
Zdá se to šílené, ale vím, že to tak je.
V hloubi duše. Musíš mi věřit.
Nechci ti ublížit.
Vím, že to bolí.
Na nebi dnes sice panuje tma.
Já budu ti zářit, maličká.
Měsíc víc než jen světlo dá.
Jsem ti nablízku, lásky plná celičká.
I když osaměle se cítíš,
nic se neboj, maličká.
Drž se toho, co vždycky víš.
Jsem ti nablízku, lásky plná celičká.
I když nevidíš mou tvář,
odpověď ve svém srdci máš.
Já jsem měsíc, stříbrná královnička
Jsem ti nablízku, lásky plná celičká.
Vím, kdo jsi.
Esmery.
Pamatuju si ty příběhy.
Veledrak Luna Tenebris měla oddanou společnici.
To jsi ty, Esmery, že ano?
A když zmizela, nechala tě o samotě.
A to bolí.
Za nocí bez měsíčního svitu ti chybí nejvíc.
Ta bouře není tvůj vztek, ale tvůj zármutek.
Tvoje osamělost.
Měsíční opál? Kdy jsi ho tam dala?
Vím, jak se cítíš.
Chápu to, taky jsem o několik lidí přišla.
A moc mi chybí.
Ale taky vím, že i když jsou tví milovaní pryč,
nikdy tě skutečně neopustí.
Luninu lásku máš stále, i když měsíc nesvítí.
Zvládla jsi to, Raylo. Už chápu.
Tvá laskavost propíchla její srdce a roztavila hrozbu.
Slyšíte to?
Co?
To ticho.
Bouře skončila. Nebesa jsou jasná.
Navrátili jste nám hvězdy.
Teď, jak jsme slíbili, vás ozdobíme nebesy.
Co je to?
To je Nebeská koruna.
- A to jsou… - Kvasarní kameny!
To jediné, co ti vrátí rodinu.
Věděl jsi to. Věděl jsi, že tohle je ta odměna.
- Proč jsi mi to neřekl? - Protože tě znám.
Odmítla bys jít, protože nikdy nic neděláš pro sebe.
Chtěl jsem udělat něco pro tebe za tebe.
Tak nějak.
Asi jsem ti to měl říct, nezlob se, prosím…
Vystoupejme na zenit a buďme svědky bezměsíčné noci.
Příliš dlouho jsme byli k hvězdám slepí.
Byl jsem dítě, když jsem naposledy spatřil svit nebes.
Teď můžeme konečně otevřít oči.
Tady jsi. Bratře!
Astrid, jsi nádherná.
Nebuď tak překvapený.
Ne, vidím tě.
Vážně tě vidím…
Vidím všechno.
Vidím tisíce hvězd, tisíce očí.
Co se děje?
Hvězdy se ho dotkly.
Stává se z něj Časoslepec.
Světy jako jeden a jako myriáda, jsme nic a jsme nekoneční.
Astrid.
Tvá hvězda byla skrytá. Teď září na nebi nejasněji.
Jsi tím, kým jsi měla být.
Nikdy nebyla skrytá, jen ji ostatní neviděli.
Vždy jsem věděla, kdo jsem.
Dcero měsíce, máš nádherné srdce.
Ve chvíli slitování rozvlnila kapka tvé empatie oceán času.
A stále se vlní.
Ehm… díky.
Ale ty, tvá hvězda je…
Co?
Řekni mi to. Cos viděl?
Temnotu.
Cože?
Sorene.
Ach, synku. Jsi to ty.
Nečekal jsem, že mi odpustíš.
Nepřišel jsem sem,
abych tu našel vykoupení nebo slitování.
Vím, že si je nezasloužím.
Ale, Sorene…
Chci, abys věděl, čeho lituju.
Chci, abys věděl, že ta bolest, kterou jsi cítil,
kterou jsem já způsobil,
není tvoje vina.
Nikdy to nebyla tvoje vina.
A pokud má slova nepřijmeš teď, Sorene,
chci, abys je věděl
do budoucna,
kdybys je někdy potřeboval.
Mami. Tati.
Runaan. Miluju vás a nikdy jsem na vás nezapomněla.
Teď vás můžu zachránit. Konečně dodržet svůj posvátný slib.
Jen ještě chvíli vydržte, ano?
Lidský mág,
již poskvrněný temnotou
a předurčený mi hrát přímo do karet.
Nebojím se tě.
Už mě nemůžeš využít.
Jsem od tebe volný!
Nevyužiješ mě.
Už mě nikdy nevyužiješ!
Překlad titulků: Beata Krenželoková