Раніше в серіалі…
Ти вже таке робив.
Хіба це так важливо, що трохи забруднишся темною магією?
Має бути спосіб знищити перлину, дійсно знищити.
Ми з тобою вирушимо в подорож до Зоречоса,
на Крижану північ.
Шлях свободи — це шлях істини.
Я мушу постати перед правдою
в Католісі.
Усі від мене йдуть.
Але ти ніколи мене не покинеш.
Бо я піду від тебе першою.
Клавдіє, будь ласка.
Я буду тебе чекати.
ПРИНЦ ДРАКОНІВ
ТАЄМНИЦЯ АРАВОСА
КНИГА 6: «ЗОРІ» РОЗДІЛ 3: «ЗАМЕРЗЛИЙ КОРАБЕЛЬ»
Я зробив одне заклинання.
Одне.
Я мусив.
Ой, подивіться на цю парочку. Чхун і Спун.
Що?
Уставайте, дітки. Легка частина шляху позаду.
Далі буде підступно, небезпечно й важко.
Ось воно. Крижане море.
Схоже, це влучна назва.
Решта подорожі до Зоречоса — по льоду.
Він нас витримає, упевнена?
Не дуже.
Треба розподілити вагу.
Знаю, ти манюня, та ходи краще зі мною — так вага рівніше.
Зберігай спокій.
Ми тебе витягнемо. Греби лапами!
Ну-бо. Ти можеш…
Ні!
Займися магією, маг.
-Можу начаклувати водяний вулкан. -Оце.
Зроби це.
Це місце не для тебе.
Ти була сміливою товаришкою,
але тобі вже час додому.
Додому до Сріблогаю, до Етарі.
Колись іще побачимося.
-Обережно! -Чому зупинив?
Це чорний лід.
Зачарований темною магією?
Ні.
Він чорний на вигляд, бо аж такий гладкий.
Розумію.
Схоже, назва надто драматична…
Дякую. Справді дуже гладко.
Я про лід.
Це корабель?
-Як думаєш, давно він тут? -Хтозна.
Може, кілька століть?
Він буквально застиг у часі.
Він буквально застиг у кризі.
А образно — застиг у часі.
Я піду. Гляну, що є корисне.
-Припаси тощо. -Це я втратив свої речі. Я і піду.
Ні, невідомо, чи корабель витримає
після стількох років тут.
Я швидка й спритна. Якщо щось обрушиться, упораюся.
Дуже спритна. Не забудь, як…
Не згадуй про випадок на чорній кризі.
Що скажеш?
Добре. То вперед.
«Промінь осяяння».
Гарна назва для корабля.
Шкода, що корабель застряг.
Дивися. Цей корабель нікуди не пливе.
А уяви, коли його збудували, як йому раділи люди.
Мабуть, дехто його любив.
Певно, мріяли й уявляли, що попливуть ним у дивовижні місця.
Точно. Він геть нерухомий.
Можна сидіти й малювати, та чи це щось змінить?
Замерзлий корабель.
Так сумно.
Це щоденник.
Гадаю, не варто його читати.
Ну ти, мала допитлива мавпочко.
І справді, може, існує якась небезпека, про яку ми дізнаємося, якщо заглянемо.
Гадки не маю, чи це ти про це, але вперед.
«Хоча наші подорожі були неймовірно успішними,
і в нас більше скарбів і магічних реліквій,
ніж можна було мріяти,
чи можу я зізнатися тобі в єдиному моєму бажанні?»
Гадаю, він має зізнатися, так?
Власне, чому я припускаю «він»?
«Це особисті слова
Її Високоповажності капітана Есмеральди Скалл».
Спробуймо ще раз.
«Чи можу я зізнатися тобі в єдиному моєму бажанні?»
«Тут, наприкінці моїх днів,
я зрозуміла, чого бажаю найбільше.
Я могла мати це й раніше.
Це кохання мого дорогого Конрада.
Голоси, що відвертали мене від нього: обов'язок, пригоди, слава —
це все порожні вітри, що лишили мене вмирати в холоді на самоті.
Конраде, якби ти був тут, я б сказала, що шкодую.
Конраде, якби ти був тут, я сказала б, що та загадка світу, за якою я гналася,
насправді знаходиться в тобі.
Якби ти був тут, я вдивлялася б у твої очі
й тримала б тебе за руку».
Рейло, уже темніє!
Ти там скоро?
Усе гаразд?
Рейла плаче?
Рейло, я іду!
«Конраде, я сказала б тобі,
що будь-який мій вибір — ніщо, а ти — усе.
Конраде, якби ти був тут…»
Рейло!
Рейло, я тут.
Я тут.
Келуме, ти тут.
Так.
Рейло, весь цей час…
Так?
Увесь цей час
ти тут читала?
-Вибач… -Рейло!
Так, я думала, знайду щось, що нам треба знати.
Неважливо. Я сказала тобі не ходити сюди.
Ти плакала. Я думав, щось не так.
Усе нормально.
Сонце сіло, надворі шалено холодно, тож залишимося на ніч тут, усередині.
Ні. Він надто нестабільний.
Він століттями стояв. І сьогодні не потоне.
Хай він застряг, але це хороший корабель.
Гаразд, переночуємо тут.
Але не бий корабель.
Так. Мої спальні речі потонули під льодом.
Певно, накриватимуся дошками.
Агов, це буде «дошковдра».
Антимагічною ковдрою, гадаю, ти не накриватимешся.
Точно ні. Перлина має бути в безпеці.
Келуме, чому не залізеш під мою ковдру?
Нічого ж страшного.
Усе буде добре. Дякую.
Точніше, дякую, ні. Без образ. Але ні.
Ну добре.
Ох ти ж.
Я і не бачила, що тут такий краєвид.
Небо сьогодні прекрасне.
Кажуть, зорі переживуть нас усіх Вартовими висот призначено їх
Шукав я срібні їхні серця Чи вмирають вони, гадав усе я
За холод світанку вхопитися хочуть За подих останній живої ночі
Темрява — матір іскорок тих
Світло й сутінки
Видих і вдих
Це найніжніші й наймиліші слова, які я будь-коли чула.
Це тато написав.
Король Героу?
Ні, мій рідний тато.
Його звали Демієн. Він був поетом.
Жив із жахливою респіраторною хворобою.
Казав, що через неї цінував кожен подих і кожну мить.
Мама казала, що він найсильніший.
Дякую, Келуме.
Що поділився зі мною.
Келум?
У мене все добре.
Усе гаразд.
Чесно, мені дуже тепло.
От дурне! Залізай під ковдру.
Добраніч.
Ой. Привіт.
Привіт, Келуме.
Ми близько.
Так. Близько.
Тобто наші обличчя близько.
Твоє дихання тепле.
Ой, вибач.
Ні, це приємно.
Добре.
Так.
Я маю дещо сказати.
Темна магія була знов.
Що?
Як ти міг знов удатися до темної магії?
-Бо це неправильно? -Вона небезпечна.
Вона тобі шкодить.
А головне, робить тебе вразливим до того, чого ти так боїшся.
Аравос. Знаю.
-Тоді чому? Навіщо знову? -Неважливо. Я це зробив. Мені кінець.
Усе скінчено. Байдуже.
Ще не пізно, якщо ти перестанеш.
Я не розумію, нащо ти це робиш, знаючи, що це загрожує твоєму життю.
-Гаразд! Хочеш знати, нащо? -Так. Так!
-Я зробив це заради тебе! -Що?
Фіннеґрін би тебе вбив.
Вибору не було, адже я
все для тебе зроблю.
А я маю тобі подякувати?
Я не це мав на увазі. Я…
Послухай мене.
Якщо колись доведеться обирати між мною і вищим благом,
учини правильно.
Принеси жертву.
По-моєму, усе.
-Лампа! -Треба загасити!
Час тікати.
Відійди.
Перлина!
Рейло, ну-бо!
Кажеш не жертвувати вищим благом заради людини.
Що ж… Ти теж маєш мені дещо пообіцяти.
Що?
Якщо Аравос знов оволодіє мною чи використає мене, обіцяй мене вбити.
Так.
Обіцяю.
Королю Езране, я знаю, що пізно. Але на мосту метушня.
Там таємничий незнайомець, якийсь божевільний.
Ні, чекайте! Будь ласка!
Я хочу побачити короля. Лише короля!
Благаю, пустіть! Будь ласка! Я не зчиню шкоди.
Я мушу побачити…
короля.
Король Езран?
Мій королю.
Я ваш покірний слуга.
Я принижений і смиренний.
Я змінився, я…
Ні, я змінився.
О мій королю, я багато наробив, але я прозрів…
Я бачу інший шлях!
Припиніть.
Годі!
Ви благаєте про пощаду?
Ні.
Добре.
Ви її не заслужили.
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька