‎Bună!
‎- Ține-l, Robin! ‎- L-am prins!
‎- Dă-i! ‎- Omoară-l!
‎La dracu'!
‎Da! Vino-ncoace!
‎Mori odată!
‎- Ce naiba? ‎- Nancy, în spate! Ai grijă!
‎- Nancy! ‎- Ia-l de pe mine, Robin! Ia-l!
‎Ia-l de pe mine!
‎E al meu…
‎Fir-ar să fie!
‎Dă-mi drumul!
‎Vino aici!
‎- Nu! ‎- Prinde-l!
‎- Nancy! ‎- Du-te dracului!
‎Vino-ncoace! Vino aici, nenorocitule!
‎Am zis, aici! Dă-i drumul!
‎- Steve! ‎- Iisuse!
‎- Steve… ‎- Iisuse Hristoase!
‎Te simți bine?
‎Mi-au luat o jumătate de kilogram.
‎În afară de asta, ‎mă simt mai bine ca niciodată.
‎- Oare liliecii ăștia or fi turbați? ‎- Poftim?
‎Dintre toate lucrurile, ‎cel mai frică mi-e de turbare.
‎Trebuie să te vadă repede un doctor.
‎După ce apar simptomele, ‎e prea târziu. Ești ca și mort.
‎E bine. Nu sunt mulți.
‎Îi putem doborî.
‎Nu-i așa?
‎Ce ziceai?
‎Pădurea! Haideți!
‎Minunat, iar alergăm.
‎UN SERIAL NETFLIX
‎CAPITOLUL ȘAPTE: ‎MASACRUL DE LA LABORATORUL HAWKINS
‎Cum ai dormit, dle Wallace?
‎Ți-ai reconsiderat poziția?
‎Unde e fata?
‎Poate că vrei să te mai gândești.
‎Haide!
‎Nu! Vă rog! Așteaptă!
‎Te rog…
‎n-o ucideți.
‎Promite-mi că n-o ucideți!
‎Nu mai avem timp, Martin. ‎Hawkins nu mai are timp.
‎Înțeleg bine ce e în joc.
‎Uneori mă întreb dacă înțelegi.
‎Dacă nu cumva ai făcut toate astea ‎fiindcă voiai să stai cu fata ta.
‎Ți-am dat tot ce ai cerut.
‎Mi-am încălcat principiile, ‎mi-am riscat viața, familia.
‎Fiindcă m-ai asigurat ‎că o să dea rezultate,
‎că asta e singura cale.
‎Dar nu văd niciun progres, Martin.
‎Știi ce văd?
‎Văd o fetiță ‎înspăimântată și traumatizată.
‎Ne-am descurcat!
‎Adevărul e că regresezi, Unsprezece.
‎Mergi înapoi.
‎Unsprezece, uită-te la mine!
‎Uită-te la mine.
‎Știu că ești îngrozită.
‎Ești îngrozită de ceea ce ai văzut.
‎Groaza asta te trage înapoi.
‎Dacă vrei ca proiectul Nina ‎să aibă succes,
‎nu trebuie să te ascunzi de adevăr, ‎indiferent cât de înfricoșător ar fi.
‎Am văzut ce am făcut.
‎Sunt un monstru.
‎Vorbești de monștri și de supereroi.
‎Asta găsești în legende și în povești.
‎Realitatea și adevărul ‎rareori sunt atât de simple.
‎Oamenii nu pot fi definiți așa ușor.
‎Doar văzându-ne ‎în deplinătatea noastră, cu bune și rele,
‎putem deveni compleți.
‎Dacă nu vreau să fiu completă?
‎Asta e o alegere.
‎Alegerea ta.
‎Ușa e mereu deschisă.
‎Locul ăsta nu e o închisoare.
‎Aici e închisoarea.
‎Ai ales să ai încredere în mine o dată.
‎Te rog să ai încredere din nou.
‎Călătorește cu mine în trecut încă o dată!
‎Nu te mai ascunde, Unsprezece.
‎Ce ai făcut?
‎CONFIDENȚIAL ‎PROPRIETATEA GUVERNULUI SUA
‎Cât timp ai sărit?
‎Ai vrut progrese.
‎Asta îți ofer.
‎Ce făceați la lac mai exact?
‎- Eram… ‎- Ne plimbam.
‎Vă plimbați?
‎La ora 21:00?
‎La lac!
‎Voiam…
‎să facem o baie.
‎Să facem baie noaptea.
‎Dusty!
‎Cineva a fost ucis acolo!
‎Așa e. Nu ne-am dat seama ‎decât când am ajuns.
‎Și n-am făcut baie.
‎Nancy a fost cu voi la scăldat noaptea?
‎- Nu. ‎- Da!
‎Nu știm sigur.
‎A fost acolo.
‎Apoi, a plecat.
‎Totul e neclar.
‎- Atunci ați apărut. ‎- Da!
‎Iar ei m-au provocat să spun ce-am spus.
‎Da!
‎- Despre ucigaș. ‎- Bine că n-ați fost împușcați.
‎L-ați văzut cumva pe Eddie?
‎Cu psihopatul ăla, ucigașul ăla turbat?
‎Doamne, nu.
‎- Nu. Deloc. ‎- Nu. Nu știm nimic de el.
‎- Nici nu-l știm. ‎- Cine?
‎Ce rahat!
‎- Erica! ‎- Știți că mint de îngheață apele.
‎Canapeaua e sloi.
‎- Erica! ‎- Asta e realitatea!
‎Îi minți pe polițiști, Dusty?
‎- Nu! ‎- E o infracțiune, fiule.
‎- Nu mint! ‎- Camera se transformă în ghețărie.
‎Ziceți-le de închisoare, ‎poate-și dau drumul la gură.
‎- Bine… ‎- Vrei să-i vezi închiși?
‎- Nu e de glumă. ‎- N-a vrut să zică asta.
‎- Nu e necesar. ‎- Eu sunt de acord.
‎- Tăceți! ‎- Dumnezeule!
‎Tăceți din gură!
‎Iisuse!
‎O să încercăm o abordare mai civilizată.
‎Câte unul.
‎Tu prima.
‎- Ce? De ce eu? ‎- Urmează-mă.
‎Nu sunt în Clubul Hellfire!
‎E nevoie de cătușe?
‎Sus!
‎Fuguța!
‎Haide!
‎Bine…
‎- A fost cât pe-aci. ‎- Da.
‎Chiar prea mult.
‎La dracu'!
‎Steve?
‎- Iisuse! ‎- N-am nimic.
‎Ba nu. Sângerezi.
‎Stai jos. Așa.
‎Bine.
‎Bine…
‎Vestea bună e ‎că amețeala nu e simptom de turbare.
‎Dar dacă ai halucinații ‎sau spasme musculare,
‎dacă devii agresiv, ‎dacă vrei să mă pocnești, spune-mi.
‎- Robin… ‎- Da.
‎Vreau să te pocnesc.
‎Simțul umorului e intact. Asta e bine.
‎Da.
‎Bine.
‎Așa…
‎- Ești gata? ‎- Da. Fă-o!
‎- Scuze. ‎- E în regulă.
‎E prea strâns?
‎- E bine. ‎- În regulă.
‎Gata.
‎Mersi.
‎Pentru puțin.
‎Așadar…
‎locul ăsta e ca Hawkins, ‎dar cu monștri și chestii nasoale?
‎Cam așa ceva.
‎Ai grijă la vrejuri. Au o minte comună.
‎O ce?
‎Toate creaturile scârboase, frate.
‎Sunt ca un singur organism.
‎Când calci pe un vrej ‎sau pe un liliac, calci pe Vecna.
‎La dracu'!
‎Dar tot ce e în lumea noastră e aici? ‎Mai puțin oamenii?
‎Din câte înțeleg, da.
‎Teoretic, putem merge ‎la secția de poliție,
‎să furăm arme, grenade și ce mai e nevoie
‎ca să gonim liliecii de la portal.
‎Mă îndoiesc ‎că poliția orașului Hawkins are grenade.
‎Arme, da.
‎Nu trebuie să mergem ‎în oraș pentru arme.
‎Am arme la mine în dormitor.
‎Tu, Nancy Wheeler, ai arme, mai multe,
‎în dormitor?
‎Mereu surprinzătoare, nu?
‎Un pistol Makarov și un revolver.
‎Cu ăla era să mă împuști odată.
‎Aproape că meritai.
‎Acoperă-te, frate.
‎Dumnezeule!
‎- Da, armele mi se par o idee bună. ‎- Și mie.
‎Ce mai așteptăm?
‎Să știi, ceea ce vom încerca e o nebunie.
‎Chiar și pentru tine, americanule.
‎Da?
‎Vrei să-mi zici ce șanse avem?
‎Aș zice…
‎că sunt de 0,1%?
‎Chiar dacă ucidem bestia, ‎mai trebuie să evadăm.
‎Dacă nu reușim, nu cred ‎că o să ne invite înapoi în celulă.
‎Ne împușcă direct.
‎Murim, dar vom fi ucigași de monștri. ‎O să fii o legendă.
‎Dar tot trădător. De asta ai uitat.
‎Ucigaș de monștri e mai tare.
‎Mikhail o să fie mândru de tatăl lui.
‎Mikhail?
‎Nu.
‎După el, se pare că nu mai fac nimic bine.
‎O să zică:
‎„Tată, pariez că americanul chelios ‎a făcut toată treaba.”
‎E la vârsta aia?
‎Da, e la vârsta aia.
‎E la fel și la tine, americanule?
‎Cu fiica ta cea nouă?
‎Ultima dată când am văzut-o pe Unșpe ‎nu mai voia să aibă de-a face cu mine.
‎Îi stăteam în drum.
‎Mă gândesc la tatăl meu ‎și la mine la vârsta ei. Era la fel.
‎Exact la fel.
‎Probabil că ne e în fire ‎să ne respingem tații.
‎Ca să creștem, să evoluăm.
‎Să devenim noi înșine.
‎Sper că asta face și ea.
‎Devine ea însăși.
‎Totuși…
‎Îți faci griji.
‎Grija pentru fiii și fiicele noastre
‎e ceva natural, nu-i așa?
‎Da.
‎Dar nimic din ce-a înfruntat Unșpe ‎nu e natural.
‎Bestia aia…
‎monstrul de acolo face parte din ceva ‎ce vrea să-i facă rău lui Unșpe.
‎Să o ucidă.
‎Nu înțeleg.
‎Sincer să fiu, nici eu.
‎Știu doar că chestia aia ‎n-ar trebui să fie aici, să fie în viață.
‎Dacă e aici, înseamnă că nu s-a terminat.
‎Credeam că am ajuns aici
‎ca să plătesc pentru ce am făcut.
‎Poate că sunt aici cu alt scop.
‎Poate…
‎Poate că o pot ajuta încă pe Unșpe.
‎Chiar dacă e ultimul lucru.
‎Vorbești ca un credincios.
‎Credincios? Nu știu ce să zic.
‎Dar aș putea să încerc o rugăciune.
‎Dacă vrem să scăpăm, ‎să-i vedem pe Unșpe și Mikhail,
‎noi doi…
‎avem nevoie de un miracol.
‎Cu ce te ajut, tovarășe?
‎Sunt Yuri Ismaylov.
‎Frumușel, nu?
‎Gardianul-șef mă așteaptă.
‎Am o livrare specială pentru el.
‎Marfă de import din America.
‎Bine…
‎Încearcă să nu clipești.
‎Te-a mai durut capul?
‎Ești amețită?
‎Și memoria?
‎Îți amintești ce s-a întâmplat?
‎Poate ne ajută altcineva ‎să umplem spațiile goale.
‎Da?
‎Bună dimineața, copii!
‎Bună dimineața, Tată!
‎Lecția de azi va fi despre reguli.
‎Pentru unii dintre voi,
‎nu e ceva necesar.
‎Alții însă, au nevoie ‎să li se aducă aminte.
‎Unsprezece, ieși în față.
‎Ieri-seară, sora voastră Unsprezece ‎a suferit o contuzie
‎în timp ce era în Camera Curcubeului.
‎Ea zice că nu-și amintește ‎ce s-a întâmplat.
‎Dar aceste răni nu apar de la sine.
‎Cineva i-a făcut asta.
‎Cineva din camera aceasta.
‎Așadar…
‎cine îmi spune ce s-a întâmplat?
‎Probabil… că a căzut.
‎A căzut?
‎Ai văzut-o, Tată.
‎E împiedicată.
‎Proastă.
‎Unsprezece, mergi la loc.
‎Doi, ieși în față.
‎Puneți-i gulerul!
‎Mulțumesc.
‎Crezi că, fiindcă ai un oarecare talent, ‎ești mai presus de reguli?
‎Așa e?
‎Nu, Tată.
‎Că regulile nu ți se aplică ‎la fel ca fraților și surorilor tale?
‎Nu, Tată.
‎Atunci, de ce ai atacat-o pe Unsprezece?
‎- Ea ți-a spus asta? ‎- Tu pui întrebări sau eu?
‎- Ai atacat-o pe Unsprezece? ‎- Dacă ți-a spus asta, minte.
‎Tată, te rog, trebuie să mă crezi!
‎Tată, te rog!
‎Minte…
‎Spune-mi, încercăm din nou?
‎Ce s-a întâmplat?
‎A fost un accident.
‎Nu puteam alege un drum ‎ceva mai puțin înfricoșător?
‎Ne apropiem. ‎Aproape că am ajuns. Nu te teme.
‎Eddie! Omule!
‎Ascultă…
‎Vreau să-ți mulțumesc.
‎Că m-ai salvat.
‎Pe dracu'! Te-ai salvat singur, frate.
‎Parcă erai Ozzy.
‎Ozzy?
‎Când ai mușcat din liliacul ăla.
‎Ozzy Osbourne?
‎Black Sabbath?
‎A smuls capul unui liliac pe scenă. ‎Nu știi?
‎Nu.
‎Ai rezolvat-o ca un metalist, asta zic.
‎Mersi.
‎Henderson mi-a zis ‎că erai mare șmecher.
‎A insistat chiar.
‎- Henderson a zis asta? ‎- Da. Puștiul te idolatrizează.
‎Habar n-ai cât. ‎E cam enervant, sincer să fiu.
‎Nu știu de ce-mi pasă ce zice piciul,
‎dar cred că am devenit puțin gelos, Steve.
‎Nu puteam accepta ‎că Steve Harrington era de fapt…
‎un băiat bun.
‎Părinți bogați, popular, succes la fete…
‎Și nu e un jegos? Nu se poate.
‎Asta e împotriva legilor universului
‎și a teoriilor mele personale.
‎- Încă sunt supergelos. ‎- Ești nebun.
‎De-asta, n-aș fi sărit niciodată ‎în lac să te salvez.
‎Niciodată…
‎într-o situație normală.
‎Nu.
‎În afara lumii Dungeon & Dragons ‎nu sunt un erou.
‎Când simt pericol, îmi iau tălpășița.
‎Asta am aflat despre mine săptămâna asta.
‎- Nu te mai stresa. ‎- Vezi tu?
‎Am intrat aici ‎doar fiindcă fetele au sărit după tine.
‎Mi-a fost prea rușine să rămân afară.
‎Wheeler n-a stat pe gânduri nicio secundă.
‎Nicio secundă.
‎A sărit direct.
‎Nu știu ce-a fost între voi doi,
‎dar în locul tău,
‎aș recâștiga-o.
‎Fiindcă ăsta
‎a fost cel mai clar semn ‎de iubire adevărată
‎pe care l-au văzut ochii ăștia cinici.
‎Iisuse!
‎Iar începe!
‎Ăsta-i al doilea ‎cel mai nasol lucru: cutremurele.
‎Serios, oricum sunt împiedicată.
‎Nancy!
‎Unde te duci?
‎Nancy!
‎Haideți!
‎Steve, ești pe recepție?
‎Nancy? Robin?
‎Aici, Dustin. Unde sunteți?
‎Ne-a luat poliția. ‎Repet: ne-a luat poliția.
‎Sunteți pe recepție?
‎La dracu'!
‎- Să chemăm avocați? ‎- Nu. N-am ajuns încă acolo.
‎N-a făcut nimeni nimic rău.
‎Dar dacă au făcut ceva rău?
‎- Ai reușit? ‎- Nimic.
‎- Crezi că au trecut… ‎- Prin Portalul din Apă?
‎Fără noi? Fără un plan? Fără arme?
‎- N-ar fi atât de fraieri. ‎- Da.
‎S-or fi ascuns de mâna legii.
‎„Mâna legii”? ‎Vă credeți în serialul ‎Gunsmoke?
‎Sunteți Prostul și Urâtul? Să adun potera?
‎- Pun șaua pe cai? ‎- Erica!
‎Te rog, pleacă!
‎Uite cum facem.
‎Ori îmi spui ce se întâmplă,
‎ori îi spun lui Dustin ‎ce am găsit sub patul tău.
‎- Te rog, nu. ‎- Scuipă tot, văcarule!
‎- Ce-a găsit sub pat? ‎- Nimic.
‎- E scârbos? De la unu la zece. ‎- O sută.
‎O sută?
‎Ucigașul e un vrăjitor ‎din Lumea Răsturnată.
‎L-am căutat. E în Lumea Răsturnată ‎și nu putem ajunge acolo.
‎Așa credeam, dar am găsit un portal ‎în Lacul Îndrăgostiților.
‎De-asta eram acolo ‎când n-au luat fraierii de polițiști.
‎Dacă spui cuiva despre asta,
‎inclusiv mamei,
‎tatei,
‎Tinei…
‎mai ales Tinei,
‎o să te sugrum
‎în timp ce dormi.
‎Înțelegi?
‎Erica?
‎Ai… înțeles?
‎Partea cu sugrumatul în somn, da. ‎În rest, nu prea.
‎De ce să facă un portal în lac?
‎- Poftim? ‎- Comuniștii.
‎- Nu sunt comuniștii. ‎- Dar cine?
‎- Nimeni. ‎- S-a deschis așa, de la sine?
‎Erica, habar n-ai despre ce vorbești.
‎Așa e, nu are habar.
‎Dar a pus o întrebare esențială. ‎Cum s-a deschis Portalul din Apă?
‎Știm două portaluri deschise. ‎Unul, de către Unșpe, altul, de comuniști.
‎Acum nu-s nici comuniștii, ‎nici Unșpe, așa că…
‎Frățioare!
‎Stai…
‎„Stai” ce?
‎Un lucru n-am înțeles noi niciodată.
‎De ce ucide Vecna?
‎Ce motiv are?
‎Ucide adolescenți? ‎A părut mereu prea aleatoriu.
‎Prea prozaic.
‎Pe deasupra, ‎care e rolul Stăpânului minții?
‎Poate că ăsta e.
‎Ăsta e răspunsul!
‎Care e răspunsul?
‎Sigur vrei doar apă?
‎- Avem Coke, Sprite, Dr. Pepper. ‎- Coke. Mersi.
‎Ascultați-mă cu atenție.
‎Cum a deschis Unșpe portalul cel mare?
‎- A intrat în legătură cu demogorgonul. ‎- Cu puterea minții.
‎La fel ca…
‎- Vecna, când își face vrăjile. ‎- Exact!
‎Dacă la fiecare crimă,
‎nu doar își ucide victimele, ci creează ‎și o legătură psihică puternică cu ele?
‎Una destul de puternică
‎pentru a străpunge spațiul și timpul.
‎- Deschide mai multe portaluri. ‎- Bingo!
‎Am înțeles. Suntem la familia Wheeler.
‎- De ce le deschide? ‎- Ca să subjuge lumea.
‎- Cine mai voia asta? ‎- Stăpânul minții.
‎Dacă demogorgonul era un soldat obișnuit,
‎Vecna e un general cu patru stele.
‎Un general capabil să deschidă portaluri.
‎- La dracu'! ‎- Frățioare!
‎Frățioare! Nu s-a înțeles nimic.
‎M-ai pierdut la „portalul cel mare”. ‎Fii amabil, reia.
‎- Mai știi portalul de sub laborator? ‎- Nu. Am amnezie.
‎Nu era făcut de comuniști.
‎Și laserul uriaș la ce folosea?
‎Frățioare…
‎Ia-ți o menajeră, Wheeler.
‎Haideți! Nu vreau să stăm ‎mai mult decât e nevoie.
‎Ea a creat o fisură în spațiu și timp.
‎Destul de puternică…
‎Nu sunt pistoale.
‎Au tocuri ascuțite, ‎dar speram la ceva cu proiectile mortale.
‎- Nu înțeleg. ‎- Poate că le-ai pus altundeva.
‎Am o soră de șase ani. ‎Știu unde-s armele.
‎În plus, am aruncat pantofii ăștia ‎acum mulți ani.
‎CHIMIE ‎CE DEFINEȘTE UN ELEMENT CHIMIC?
‎Iisuse! Câte ai făcut?
‎Ai zis că mă ajuți.
‎Înțeleg că notele sunt importante,
‎dar am putea învăța altă dată?
‎E chimie de clasa a zecea.
‎Tapetul ăsta… e vechi.
‎Oglinda asta a fost vândută în stradă.
‎Iar tu…
‎Tu n-ar trebui să fii aici.
‎Te-am dat verișoarei Joanna acum doi ani.
‎6 NOIEMBRIE 1983 ‎M-AM ÎMPĂCAT CU STEVE. BARB ȘTIE.
‎Ce e?
‎Nancy? Mă sperii.
‎Cred că armele nu sunt aici…
‎fiindcă nu există încă.
‎Nu…
‎există?
‎Jurnalul ar trebui să fie plin. Nu e.
‎Ultima însemnare e din 6 noiembrie 1983.
‎Ziua în care a dispărut Will. ‎Când s-a deschis portalul.
‎Suntem în trecut.
‎Dustin!
‎Mă auzi? Dustin!
‎Alo!
‎- Chiar o fi turbat. ‎- Alo!
‎Steve, ce faci?
‎Alo!
‎Henderson e aici. Ticălosul e aici.
‎E în pereți cumva. Ascultați.
‎Dustin.
‎Dustin!
‎Dustin, mă auzi?
‎Asta ne aduce la prima ta întrebare.
‎Cum și de ce a apărut un portal ‎în Lacul Îndrăgostiților?
‎Să analizăm! ‎Ce au în comun Unsprezece și Vecna?
‎Dustin!
‎- Dustin? ‎- Dustin!
‎Ori nu ne aude, ori e un nemernic.
‎- Will a găsit o cale. ‎- Poftim?
‎Will.
‎A reușit să vorbească cu Joyce ‎prin lumini.
‎- Lumini? ‎- Da.
‎- Încearcă butonul. ‎- Bine.
‎Nu funcționează!
‎Fraților?
‎Vedeți asta?
‎…ca să străpungă timpul și spațiul, ‎ca la portalul cel mare.
‎Totuși e un portal.
‎Simt…
‎furnicături.
‎E plăcut.
‎Știe cineva codul Morse?
‎Nu.
‎„SOS” se pune?
‎Este…
‎E de folos?
‎Teoria noastră e că Vecna stabilește ‎conexiunea din podul lui.
‎Nu știm de ce. ‎Presupunem că o poate face de oriunde.
‎- Mă asculți? ‎- Da, te ascult.
‎Doar că…
‎Ziceați că l-ați urmărit pe Vecna ‎cu ajutorul luminilor?
‎Da, de ce întrebi?
‎Cred că e aici.
‎Funcționează.
‎„S”.
‎„O”.
‎„S”.
‎Auziți,
‎știți ce ziceam, că n-ar fi fraieri ‎să treacă prin Portalul din Apă?
‎Da?
‎I-am supraestimat.
‎Gardianule, aveți o închisoare frumoasă.
‎Ce zici de asta?
‎Dar de asta, ce zici?
‎Așa mă gândeam și eu.
‎Gardianule,
‎mă bucur să te cunosc.
‎Sunt Yuri, desigur. ‎Dă-mi voie să-ți prezint…
‎La dracu'!
‎Scuze.
‎Ce e?
‎Vrei, te rog, să nu te mai joci cu ăla?
‎Nu mă joc. Exersez.
‎Tu vrei să nu-mi mai vorbești ‎și să-ți joci rolul?
‎Nu uita, ești îngrozită, ‎speriată, confuză.
‎- Da, chiar sunt îngrozită, speriată… ‎- Bine, în regulă. Perfect.
‎Yuri Ismaylov.
‎Salutare!
‎În sfârșit, ne întâlnim.
‎Tovarășe maior!
‎El e spionul Bauman?
‎Nu prea seamănă.
‎E mai urât în realitate, așa e.
‎Și-a ras și barba ca să se deghizeze.
‎Nenorocitul!
‎Taci, gunoi american!
‎Destul! Ajunge!
‎Iar aceasta…
‎Pe ea aș recunoaște-o de peste ocean.
‎Arăta mai bine în uniformă, ‎dar tot e foarte frumoasă, nu-i așa?
‎Da, foarte plăcută ochiului, tovarășe.
‎Nu la fel de plăcută urechilor.
‎Unde e?
‎Ce-ai făcut cu Hopper, ‎porc comunist ticălos?
‎Cum ziceam,
‎neplăcută.
‎Dar trebuie să recunosc ‎că și eu sunt curios.
‎Celălalt american…
‎Ce-ați făcut cu el?
‎Parcă îl văd pe o masă de tortură
‎afară în frig, întins bine,
‎cu păsări ciugulindu-i ochii.
‎Am ghicit?
‎Am auzit povești despre Yuri Ismaylov,
‎contrabandistul de unt de arahide.
‎Tu…
‎nu ești așa cum am auzit că e Yuri.
‎Nu…
‎Nu sunt?
‎Nu.
‎Mi s-a zis că Yuri are o rotiță lipsă.
‎Tu…
‎ai o grămadă de rotițe lipsă!
‎Sper că n-am pierdut spectacolul.
‎Dimpotrivă, ați ajuns exact la timp.
‎Cheia asta vă deschide dulapul cu arme.
‎Alegeți orice armă vreți.
‎Rămâneți laolaltă sau separați-vă.
‎Ce se întâmplă?
‎Li se explică regulile.
‎Ce reguli?
‎Aș putea să-ți spun, ‎dar aș strica surpriza.
‎Așteptați semnalul.
‎Așteptați.
‎Dacă vă mișcați înainte să sune,
‎o să fiți împușcați.
‎Ați înțeles?
‎Da.
‎V-aș ura succes,
‎dar n-o să vă folosească.
‎Să sperăm că rugăciunile ‎ți-au fost auzite, americanule.
‎Vrei să încerci ceva mai dificil?
‎Încearcă să nu arăți nicio emoție ‎când îți vorbesc.
‎Joacă în continuare dacă înțelegi.
‎Doi e încă la infirmerie, se reface.
‎E sub supraveghere, dar după ce iese,
‎el și ceilalți vor încerca să te ucidă.
‎Chiar aici.
‎În camera asta.
‎Iar Tata va permite să se întâmple asta.
‎De fapt, vrea să se întâmple asta.
‎Plănuiește asta de ceva vreme.
‎Rămâi calmă.
‎Fii atentă la joc!
‎Există un motiv
‎pentru care Doi și ceilalți ‎au putut ieși din dormitor aseară,
‎pentru care au fost oprite camerele
‎și Tata l-a pedepsit pe Doi astăzi.
‎Ei nu-și dau seama, dar el îi mută ‎cum mutăm noi piesele pe tabla asta.
‎Îi determină
‎să facă exact ceea ce vrea el.
‎Adică…
‎De ce?
‎Îl înspăimânți.
‎Știe că ești mult mai puternică ‎decât ceilalți.
‎Știe și că nu te poate controla.
‎Asta e tot ce vrea.
‎Să aibă controlul.
‎Am văzut totul și am vrut să te ajut, ‎dar am înrăutățit situația.
‎M-ai ajutat…
‎iar Tata ți-a făcut rău.
‎De-asta trebuie să evadezi.
‎Azi.
‎Dar suntem urmăriți.
‎Îndeaproape.
‎Dacă vrei să scapi cu viață, ‎trebuie să faci exact ce-ți spun.
‎Înțelegi?
‎De ce mă mai ajuți?
‎Cred în tine.
‎E timpul să pleci din infernul ăsta.
‎Ce faci?
‎- Scuze! ‎- Scuze!
‎Pentru amabilitate.
‎Haide!
‎- Asta e. Dă-i drumul! ‎- Bine.
‎Vedeți asta?
‎Frățioare!
‎N-o mișcăm, ‎dar o scoatem din priză. Așteptați!
‎Acum!
‎Încercați acum!
‎„H”.
‎- „Bună!” ‎- Bună!
‎A funcționat!
‎Da!
‎Bună!
‎Bine…
‎„S, T, U”…
‎- „Stu…” ‎- Stupid?
‎„C, K”.
‎„Blocați”.
‎- Da. ‎- Așa suntem.
‎Sunt blocați în Lumea Răsturnată!
‎Nu puteți folosi Portalul din Apă?
‎- Ce-i ăla? ‎- E un portal care e în apă.
‎Ce drăguț!
‎- Așa e. ‎- Nu. Este…
‎E un șase?
‎- „G”? ‎- E un G.
‎- Da. ‎- „U, A, R”.
‎„Guar”?
‎Gar…
‎- „Gard”… ‎- Păzit!
‎- Păzit? ‎- Portalul e păzit.
‎Perfect. Da!
‎Avem o teorie care v-ar putea ajuta.
‎- Da! ‎- E un geniu.
‎Portalul din Apă nu e singurul. ‎Există unul oriunde a avut loc o crimă.
‎Cineva… a înțeles ce vrea să zică?
‎- Nu. ‎- Absolut nimic.
‎Pe bune?
‎De câte ori trebuie să am dreptate ‎până să aveți încredere în mine?
‎- Puștiul își ia nasul la purtare. ‎- Tonul e enervant, nu?
‎- Exact. ‎- Stați!
‎Cât de departe e rulota ta?
‎La 11 kilometri.
‎Nancy?
‎Știu că aici ‎casa ta e încremenită în timp,
‎dar n-ați avut mereu biciclete?
‎Ați aflat ceva?
‎Nu. Își menține povestea.
‎S-au dus la lac să înoate noaptea.
‎Apoi a apărut Nancy…
‎Ce e?
‎…exact ce a zis pe canapea.
‎Atât ne-a spus. Și-a menținut povestea.
‎Nu trebuia să o luăm pe ea prima.
‎A fost…
‎rea.
‎O să vă găsim fiica, dnă Wheeler. ‎Nu vă faceți griji.
‎Unul dintre țânci o să ciripească, ‎sunt sigur.
‎Unde sunt?
‎Sus.
‎Sunt îmbufnați.
‎Porcușorilor!
‎Deschideți-i agentului Callahan!
‎Du-te!
‎- Ce faceți? Întoarceți-vă! ‎- Aleargă!
‎- Nu glumesc! ‎- Haide!
‎Cred că e doar contravenție.
‎Nu!
‎- Lucas? ‎- Dusty?
‎Dusty!
‎Lucas! Erica! Întoarceți-vă!
‎Dusty!
‎E preferata ta, nu-i așa?
‎Cum te simți azi?
‎Bine.
‎Ești pregătit pentru mai multe lecții?
‎Bine.
‎Mă simt amețită.
‎Amețită?
‎Da.
‎Și lumina…
‎îmi dă dureri de cap.
‎Scuze.
‎- Sunt probleme? ‎- Nu știu.
‎Zice că e tot amețită ‎și că lumina îi face rău.
‎Cine zice?
‎Liniște!
‎Vino cu mine.
‎Să știi
‎că o să fie cam înfricoșător acolo,
‎dar asta
‎te va duce dincolo de gard, în pădure.
‎Dar tu ești prea mare.
‎Nu merg cu tine, Unsprezece.
‎Am vorbit serios ‎când am zis că asta e o închisoare.
‎Toți suntem prizonieri, nu doar tu.
‎Nu doar frații și surorile tale, ‎ci și gardienii și asistentele.
‎Și eu.
‎Uite.
‎Simți?
‎Tata îi spune Soteria.
‎Mă slăbește și arată unde sunt. ‎Și dacă aș putea ieși, m-ar găsi.
‎Și atunci, te-ar găsi și pe tine.
‎Dacă îl fac să dispară?
‎Tu m-ai ajutat, te ajut și eu.
‎Rămâneți calmi!
‎Rămâneți laolaltă!
‎Respectați planul!
‎Americanule!
‎Îmi place partea asta.
‎Când încă mai cred că există speranță.
‎Orice ar ieși de acolo,
‎nu dați înapoi!
‎Nu dați înapoi!
‎Ce face americanul?
‎Nu știu.
‎Află!
‎Un centimetru dacă te miști, te împușc.
‎Ce?
‎Hai odată!
‎Faci glume proaste?
‎Nu e nicio glumă. Cum am zis…
‎americanii sunt foarte șmecheri.
‎Haide!
‎Zi-mi că nu e goală!
‎Hai odată!
‎Dacă vrei să trăiești,
‎o să oprești jocul ăsta stupid și pervers ‎și-o să-l eliberezi pe prietenul nostru.
‎Mă tem că va trebui să mă ucideți.
‎Prietenul vostru e deja mort.
‎Haide!
‎Hai odată!
‎Aprinde-te!
‎Ce faceți?
‎Rămâneți laolaltă, proștilor!
‎Ordonă oamenilor tăi să-l împuște!
‎Dacă fac asta, ‎mâine o să fiu împușcat și eu ca trădător.
‎Vrei să mă omori, fă-o!
‎Hai odată!
‎Înapoi!
‎Treci înapoi!
‎Du-te înapoi!
‎Înapoi!
‎Îl omor!
‎Aruncați pistoalele spre mine! Aici!
‎Tu! Deschide ușile de jos. Ai înțeles?
‎Deschide ușile!
‎Dacă deschizi toate ușile, ‎monstrul o să umble liber prin închisoare
‎și o să murim cu toții.
‎Apăs pe trăgaci! Deschide ușile!
‎Doar cu un berbec ‎ar putea deschide ușa aia.
‎Lasă monstrul să se hrănească!
‎Crezi că mă joc?
‎Crezi că n-o fac?
‎Deschide ușa!
‎Dacă deschid ușile,
‎ne condamn la moarte pe mine
‎și pe toți camarazii mei.
‎Nu mă lasă conștiința să fac asta.
‎Nu o fac.
‎Voi, comuniștii, aveți chestia asta.
‎Sunteți devotați.
‎Înapoi!
‎Așa…
‎- Ce faci? ‎- Habar n-am. Sunt multe butoane.
‎Nu văd. Îmi trebuie ochelarii. Imediat.
‎Vino-ncoace.‎ ‎Dă-mi-i! Sunt ai mei!
‎Nu mai avem timp!
‎Încerc!
‎Nu! Joyce, nu știm ce fac butoanele astea!
‎Nu poți să le apeși la întâmplare!
‎Înapoi!
‎Joyce, calmează-te!
‎Haide!
‎Americanule!
‎Ai reușit!
‎Închide-o, Joyce.
‎Închide-o!
‎Pentru o clipă, ‎am crezut că s-a îndeplinit miracolul tău.
‎Dar am dat dintr-o închisoare în alta.
‎PARC DE RULOTE ‎FOREST HILLS
‎Aici.
‎E un record Guinness. ‎Cea mai mare distanță în altă dimensiune.
‎Am inhalat niște mizerii de-astea. ‎Mi-au rămas în gât.
‎Să fiu al naibii!
‎Aici a murit Chrissy.
‎E exact acolo unde a murit.
‎Cred că e ceva acolo.
‎Ce naiba e aia?
‎Nu se poate!
‎Salutare!
‎Salut!
‎Frățioare, îți stă mintea în loc!
‎Nu uita că nu mă poți răni ‎mai mult decât au făcut-o ei deja.
‎Cine credea că ceva atât de mic ‎poate aduce atâtea probleme?
‎Mulțumesc.
‎Acolo sunt!
‎- Opriți-vă! Pe loc! ‎- Fugi!
‎Opriți-vă!
‎Izolează zona!
‎Unde credeți că plecați?
‎La perete! Amândoi! Acum!
‎Nu.
‎Nu trebuie să-ți fie frică de ei.
‎Nu mai trebuie.
‎Luați-i!
‎Vino.
‎Așteaptă aici. Să nu pleci.
‎- O să găsesc o cale de ieșire. ‎- Stai!
‎- Cum ai… ‎- Ți-am zis.
‎Suntem la fel.
‎Noi doi.
‎Petele alea sunt…
‎Nu știu de la ce sunt.
‎Nu știu ce legi fizice se aplică.
‎Dar…
‎ce-o fi o fi!
‎Asta e!
‎Dacă teoria mea e corectă…
‎- Abracadabra! ‎- Frate!
‎Trageți! Vedeți dacă ține!
‎E cea mai mare nebunie ‎pe care am văzut-o vreodată.
‎Și am văzut destule la viața mea.
‎O să fiu eu cobaiul.
‎Faceți loc la aterizare.
‎Nu! Doamne!
‎Slavă Domnului!
‎A fost distractiv.
‎Bine, mă duc eu.
‎Să vedem…
‎Încet!
‎Chiar că a fost distractiv.
‎Pe bune!
‎Ne vedem dincolo.
‎Pe partea cealaltă.
‎E bine.
‎Nancy!
‎Ce faci?
‎Răspunde-mi! Nancy!
‎Nancy, trezește-te!
‎- Trezește-te! ‎- Vecna…
‎Îți amintești ce ai făcut, Nancy?
‎Sau ai uitat deja?
‎Când ucid pe cineva…
‎eu nu uit niciodată.
‎Nancy!
‎Te-am rugat să aștepți.
‎De ce îi plângi, Unsprezece?
‎După tot ce ți-au făcut?
‎Crezi că ai nevoie de ei, dar nu e așa.
‎Nu ai nevoie.
‎Știu că ești speriată.
‎Și eu am fost speriat.
‎Știu cum e…
‎să fii diferit.
‎Să fii singur în lumea asta.
‎Văd că mă cauți, Nancy.
‎Ai fost foarte aproape.
‎Foarte aproape să afli adevărul.
‎Ce mai face bătrânul orb și prost, Victor?
‎I-a fost dor de mine?
‎Am tot vrut să mă întorc,
‎dar am fost ocupat.
‎Foarte ocupat.
‎Ce ți-am zis?
‎E extraordinară!
‎Parcă e din povești.
‎E un vis.
‎Alice, nu alerga!
‎E foarte mare!
‎- E frumoasă. ‎- Așa e.
‎Da.
‎La fel ca tine,
‎nu eram la fel ca ceilalți copii.
‎Era ceva în neregulă cu mine.
‎Profesorii și doctorii spuneau că eram…
‎„defect”.
‎Așa ziceau.
‎Părinții mei
‎s-au gândit că o schimbare de decor, ‎un nou început în Hawkins,
‎m-ar putea vindeca.
‎Era o absurditate.
‎Ca și cum lumea ar fi altfel aici.
‎Apoi…
‎spre surprinderea mea, ‎am descoperit ceva în noua noastră casă.
‎Și am avut o senzație nouă de utilitate.
‎Am găsit un cuib de văduve negre ‎într-o gură de ventilație.
‎Mulți oameni se tem de păianjeni.
‎Îi urăsc.
‎Totuși,
‎pe mine nu conteneau să mă fascineze.
‎Mai mult,
‎îmi dădeau o stare de confort.
‎Eram de-un soi.
‎La fel ca mine,
‎sunt creaturi solitare
‎și sunt profund neînțeleși.
‎Ei
‎sunt zeii lumii noastre.
‎Cei mai importanți prădători.
‎Imobilizează și se hrănesc cu cei slabi
‎aducând echilibru și ordine ‎într-un ecosistem instabil.
‎Dar lumea oamenilor ‎perturba această armonie.
‎Vezi tu,
‎oamenii
‎sunt un tip unic de paraziți.
‎Se multiplică și otrăvesc lumea
‎impunând tuturor structura lor.
‎O structură profund nefirească.
‎Unde alții vedeau ordine, ‎eu vedeam o cămașă de forță.
‎O lume crudă, opresivă,
‎condusă de reguli inventate.
‎Secunde, minute,
‎ore, zile, săptămâni, luni,
‎ani, decenii.
‎Fiecare viață, o copie mai ștearsă ‎și mai nereușită a uneia dinainte.
‎Trezește-te, mănâncă, lucrează, dormi,
‎reproduce-te și mori!
‎Toată lumea
‎nu face altceva decât să aștepte.
‎Așteaptă
‎ca totul să se termine.
‎În timpul ăsta, ‎joacă într-o piesă proastă
‎zi după zi.
‎Eu nu puteam.
‎Nu-mi puteam bloca mintea
‎și să mă alătur nebuniei.
‎Nu puteam să mă prefac.
‎Mi-am dat seama
‎că nu trebuia să mă prefac.
‎Puteam să fac eu regulile.
‎Puteam readuce echilibrul ‎într-o lume distrusă.
‎Un prădător…
‎în slujba binelui.
‎Pe măsură ce exersam, am înțeles
‎că puteam face ‎mai mult decât îmi imaginasem.
‎Puteam intra în alte ființe,
‎în mintea lor,
‎în amintirile lor.
‎Am devenit un explorator.
‎Mi-am văzut părinții ‎așa cum erau cu adevărat.
‎În fața lumii,
‎erau oameni buni, oameni obișnuiți.
‎Dar, ca orice altceva pe lumea asta, ‎era o minciună.
‎O minciună îngrozitoare.
‎Făcuseră lucruri urâte, Unsprezece.
‎Lucruri îngrozitoare.
‎Le-am arătat cine erau cu adevărat.
‎Le-am pus în față o oglindă.
‎Tatăl meu, în naivitatea lui, a crezut
‎că un demon îi blestema ‎pentru păcatele lor.
‎Dar mama a știut.
‎A știut că eu țineam acea oglindă
‎și m-a urât pentru asta.
‎A chemat un medic, un expert.
‎Voia să mă închidă undeva ‎și să mă vindece,
‎deși nu eu eram cel defect, ci ei.
‎Nu am avut de ales.
‎A trebuit să acționez.
‎Să mă eliberez.
‎Cu fiecare viață luată, deveneam mai tare,
‎mai puternic.
‎Ei deveneau o parte din mine.
‎Dar eram doar un copil.
‎Nu-mi cunoșteam încă limitele.
‎Efortul aproape că m-a ucis.
‎El a fost arestat și învinuit ‎de moartea surorii și a mamei mele,
‎așa cum plănuisem.
‎Dar nu eram nici pe departe liber.
‎Când m-am trezit din comă, ‎eram în grija unui altfel de doctor,
‎exact cel de care încercasem să scap.
‎Dr. Martin Brenner.
‎Tata.
‎Adevărul e…
‎Adevărul e că nu voia doar să mă studieze.
‎Voia mai mult.
‎Voia să mă controleze.
‎Când Tata a înțeles ‎că nu mă poate controla,
‎a încercat să mă recreeze.
‎A început un program.
‎Curând,
‎s-au născut alții.
‎Te-ai născut tu.
‎Mă bucur foarte tare ‎că te-ai născut, Unsprezece.
‎Mă bucur foarte tare.
‎Nu au murit, Unsprezece.
‎Sunt cu mine.
‎Aici.
‎M-ai păcălit.
‎Să te păcălesc?
‎Nu, te-am salvat.
‎Amândoi suntem prizonieri aici.
‎Pentru Tata, ești un animal, un monstru, ‎un șobolan de laborator ce trebuie dresat.
‎Adevărul, Unsprezece…
‎Adevărul e exact pe dos.
‎Ești mai bună decât ei.
‎Le ești superioară.
‎De-asta se teme de tine.
‎Dacă vii cu mine,
‎pentru prima dată în viața ta, ‎o să fii liberă.
‎Imaginează-ți ce am putea face împreună.
‎Am putea remodela lumea,
‎să o facem așa cum ne place.
‎Vino alături de mine!
‎Nu.
‎Găsise puterea ‎într-o amintire din trecutul lui.
‎Ceva ce l-a întristat,
‎dar l-a și înfuriat.
‎Ai și tu o astfel de amintire?
‎Nu! Jane!
‎Nu!
‎Nu așa trebuia să se termine.
‎Jane…
‎Te iubesc.
‎Jane…
‎Se întâmplă.
‎Subtitrarea: Dan Ilioiu