Pa zdravo.
-Brzo! Drž' ga! -Evo, jesam ga.
-Sredi ga! -Ubij ga!
Sranje!
Da! Hajde!
Daj!
-Molim te! -Nancy, iza tebe! Pazi!
-O, Bože! Nancy! -Skini ga, Robin! Skini ga!
-Skini ga se mene! -Imam ga…
Dovraga! Sranje!
Pusti!
Dođi ovamo!
-Ne! -Sredi ga!
-Nancy! -Idi dovraga!
Hajde! Hajde, mamicu ti tvoju!
Da te vidim! Hajde!
-Steve! -Isuse Kriste.
-O, Bože! -Isusa ti Krista!
Jesi dobro?
Uzeli su pola kile mesa.
Ali izuzev toga…
Da, nikad bolje.
Imaju li ovi šišmiši bjesnoću?
-Molim? -Ma, bjesnoća je moj najveći strah.
Moramo te brzo odvesti doktoru.
Kad se pojave simptomi, kasno je. Već si mrtav.
Dobro. Nema ih tako puno.
Možemo ih srediti.
Zar ne?
Što si ono govorio?
Šuma. Hajde!
Sjajno.
Još trčanja.
NETFLIXOVA SERIJA
SEDMO POGLAVLJE MASAKR U LABORATORIJU HAWKINS
Kako ste spavali, g. Wallace?
Jeste li
razmotrili svoj stav?
Gdje je djevojka?
Možda trebate još razmisliti.
Idemo.
Ne, čekajte. Molim vas. Čekajte!
Molim vas.
Samo je nemojte ubiti.
Obećajte mi da je nećete ubiti.
Ponestaje nam vremena, Martine. Hawkinsu ponestaje vremena.
Dobro razumijem što je na kocki.
Katkad se pitam je li doista tako.
Ili si možda sve ovo učinio
jer si se zaželio druženja s kćeri.
Dao sam ti sve što si tražio!
Ugrozio sam svoja načela. Riskirao sam život, život svoje obitelji.
Samo zato što si me uvjerio da će ovo upaliti,
da je ovo jedini način.
Ali ne vidim nikakav napredak, Martine.
Što vidim?
Vidim uplašenu, traumatiziranu djevojčicu.
Bravo mi!
Činjenica je da nazaduješ, Jedanaest.
Ideš unatrag.
Jedanaest, pogledaj me.
Pogledaj me.
Znam da se plašiš.
Jako se plašiš onoga što si vidjela.
Ali upravo te taj strah sada sputava.
Ako želiš da Nina uspije,
ne možeš se skrivati od istine, ma koliko strašna ona bila.
Vidjela sam što sam učinila.
Ja sam monstrum.
Govoriš o monstrumima,
superjunacima.
To su likovi iz mitova i bajki.
Stvarnost je rijetko tako jednostavna.
Ljude nije tako lako definirati.
Samo suočavanjem s cijelim sobom, s dobrim i lošim,
možemo postati potpuni.
A što ako ne želim postati potpuna?
Onda je to odluka.
Tvoja odluka.
Vrata su uvijek otvorena.
Ovo mjesto
nije zatvor.
Ovo jest.
Jednom si mi odlučila vjerovati.
Tražim da mi opet vjeruješ.
Još samo jednom sa mnom otputuj u prošlost.
Prestani se skrivati, Jedanaest.
Što si učinila?
POVJERLJIVO VLASNIŠTVO VLADE SAD-A
Koliko si vremena preskočio?
Htio si napredak.
Dajem ti ga.
Što ste točno svi vi radili na jezeru?
-Komplici… -Samo smo bili u šetnji.
U šetnji?
U devet navečer?
Na jezeru.
Htjeli smo se…
malo bućnuti.
Noćni kupanac.
Dusty!
Nekog su ondje upravo ubili.
Da, nismo to shvatili dok nismo stigli.
Zato se nismo kupali.
Nancy je bila s vama na noćnom kupanju?
-Ne. -Da.
Nismo sigurni.
Bila je ondje.
Onda je otišla.
-Sve je malo konfuzno. -Tada ste vi došli.
Onda su me izazvali da ono kažem.
O, da.
-Ono o ubojici. -Imate sreće što vas nisu upucali.
Jeste li bili u kontaktu s Eddiejem?
S onim psihopatom i nakazom od ubojice?
Bože, ne.
-Ma kakvi. Nipošto. -Nije nam se javljao.
-Slabo ga poznajemo. -Tko?
To je hrpa gluposti.
-Erica! -Shvaćate da lažu.
Svi s kauča, čim zinu!
-Erica! -To su samo činjenice!
Lažeš li ovim policajcima, Dusty?
-Ne! -Laganje policiji je zločin, sine.
-Ne lažem. -Noge su nam sve kraće.
Zaprijetite im zatvorom. Možda onda progovore.
-Dobro… -Poslao bi djecu u zatvor?
-Moramo ovo shvatiti ozbiljno. -Nije tako mislio.
-To nije potrebno. -Ja se slažem.
-Zavežite! -O, moj Bože.
Zavežite!
Isuse.
Pokušat ćemo civiliziranijim pristupom.
Jedan po jedan.
Ti prva.
-Čekajte, što? Zašto ja? -Za mnom.
Ni u klubu Hellfire nisam!
Da ti stavim lisičine?
Diži se.
Brže malo!
Idemo.
Dobro.
-Malo je nedostajalo. -Da.
Jako malo.
Sranje.
Steve?
-Isuse. -Dobro sam.
Ne. Nisi. Krvariš.
Hajde, sjedni. U redu?
U redu.
Dobro.
Dobra vijest. Prilično sam sigurna da slabost nije simptom bjesnoće.
Ako se pojave halucinacije ili grčevi u mišićima
ili se počneš osjećati kao da bi me tresnuo, reci mi.
-Robin. -Da?
Želim te tresnuti.
Duhovitost je još tu. Dobar znak.
Da.
Dobro.
-Spreman? -Da.
Samo to obavi.
Oprosti.
U redu je.
Prečvrsto?
-Ne, dobro je. -U redu.
Dobro.
Hvala.
Da.
Dakle…
Ovo je mjesto poput Hawkinsa, ali s čudovištima i gadnim sranjima?
Otprilike.
Čekaj, pazi na povijuše. To je kolektivni um.
Kolektivni što?
Svi ti jezivi puzavci okolo.
Svi su oni jedno.
Nagazi na povijušu, nagazit ćeš na šišmiša i na Vecnu.
Sranje.
Ali sve iz našeg svijeta još je tu, zar ne? Osim ljudi?
Koliko sam shvatila.
Teoretski, možemo otići u policijsku postaju
po pištolje i bombe, sve što trebamo da raznesemo šišmiše koji čuvaju vrata.
Čisto sumnjam da policija u Hawkinsu ima ručne bombe.
Ali pištolje imaju.
Ne moramo ići čak do centra po pištolje.
Ja imam pištolje u spavaćoj sobi.
Ti,
Nancy Wheeler, imaš pištolje, množina,
u spavaćoj sobi?
-Puna je iznenađenja, zar ne? -Ruski Makarov i revolver.
Da, njime si me zamalo upucala.
Zamalo si to zaslužio.
Da ti ne bude neugodno.
O, Bože!
Oružje mi se čini kao dobra ideja.
Da, i meni.
Pa što još čekamo?
Znaš,
ovo što ćemo pokušati prilično je suludo.
I za tvoje standarde, Amerikanče.
Da?
Imaš li ovaj put izglede?
Rekao bih…
Tisuću prema jedan.
Čak i ako nekako ubijemo zvijer, još moramo pobjeći.
Ako u tome ne uspijemo,
neće biti tako dobrostivi da nas vrate u ćeliju.
Ustrijelit će nas.
Umrli bismo kao ubojice čudovišta.
Bit ćeš legenda.
Ali i dalje izdajnik. To si zaboravio.
Ubojica čudovišta pobjeđuje.
Kladim se da će se Mihail ponositi tatom.
Mihail?
Ne.
Da njega pitaš, više ništa ne radim kako treba.
Reći će: „Tata,
kladim se da je Amerikanac sam ubio čudovište.”
U tim je godinama?
Da, u tim je godinama.
I tebi je tako, Amerikanče?
S tvojom novom kćeri?
Kad sam posljednji put bio s Je, nije htjela imati posla sa mnom.
Zapravo sam joj samo smetao.
Kad se prisjetim sebe i svog tate u toj dobi, bio sam isti.
Posve isti.
Mislim da nam je urođeno da odbacimo svoje očeve.
Kako bismo se razvili, krenuli dalje.
Dobili svoje ja.
Nadam se da to i ona čini.
Dolazi na svoje.
Ali ipak…
Brineš se.
Briga za naše sinove i kćeri
nešto je prirodno, zar ne?
Da.
Ali ništa od onog s čime se Je mora nositi nije prirodno.
Ta zvijer,
to čudovište ondje,
dio je nečega što želi nauditi Je. Ubiti je.
Ne razumijem.
Iskreno, ni ja.
Znam samo da taj stvor
ne bi trebao biti ovdje. Ne bi trebao biti živ.
Budući da jest, znači da još nije gotovo.
Mislio sam da sam ovdje
da platim za svoja djela.
No možda sam tu iz nekog drugog razloga.
Možda…
Možda još mogu pomoći Je.
Makar mi to bilo posljednje.
Zvučiš gotovo religiozno.
Religiozno? Ne bih baš rekao.
Ali možda bih trebao pokušati s molitvom.
Ako želimo otići odavde, vratiti se Je i Mihailu, ti i ja…
trebat ćemo čudo.
Mogu li vam pomoći, druže?
Ja sam Jurij Ismailov.
Zgodan sam, zar ne?
Upravitelj me očekuje.
Imam posebnu dostavu za njega.
Rijetki uvoz iz Amerike.
Dobro je.
Pokušaj ne treptati.
Još imaš glavobolje?
Mučninu jutros?
A tvoje pamćenje?
Sjećaš li se sad što se dogodilo?
Možda netko drugi može pomoći u popunjavanju praznina.
Da?
Dobro jutro, djeco.
Dobro jutro, tata.
Današnja lekcija bit će o pravilima.
Nekima od vas
ovo se možda čini suvišnim.
Drugima je potreban podsjetnik, čini se.
Jedanaest, istupi, molim te.
Vaša sestra Jedanaest sinoć je pretrpjela potres mozga
dok je bila sama u duginoj sobi.
Sada tvrdi da se ne sjeća što se dogodilo.
Ali ovakve ozljede ne događaju se tek tako.
Netko je ovo učinio.
Netko u ovoj sobi.
Dakle,
tko će mi reći što se dogodilo?
Sigurno je… pala.
Pala?
Vidio si je, tata.
Nespretna je.
Tupasta.
Jedanaest, možeš se vratiti.
Broj Dva, molim te, istupi.
Stavite mu ovratnik.
Hvala.
Misliš da pokazuješ neki talent
i da si zato imun na pravila, je li?
Ne, tata.
Da pravila za tebe ne vrijede kao za tvoju braću i sestre?
Ne, tata.
Zašto si onda napao Jedanaest?
-To ti je rekla? -Postavljaš li ti pitanja ili ja?
Jesi li napao Jedanaest?
Ako ti je to rekla, onda laže.
Tata, molim te, moraš mi vjerovati.
Tata, molim te.
Laže…
Onda,
da pokušamo opet?
Što se dogodilo?
To je bila nezgoda.
Nismo li mogli cestom ili putem koji je malo manje jeziv?
Mislim da smo blizu. Samo što nismo izašli.
Bez brige.
Eddie.
Eddie. Hej.
Slušaj, samo…
Samo želim zahvaliti.
Što si mi spasio guzicu.
Ma daj! Sam si je spasio, stari.
To je bio potez u Ozzyjevu stilu.
Ozzy?
Kad si zagrizao tog šišmiša.
Ozzy Osbourne?
Black Sabbath?
Šišmišu je odgrizao glavu na pozornici. Znaš?
-Ne. -Nebitno.
Ponio si se kao pravi metalac. Samo to kažem.
Hvala.
Henderson mi je rekao da si opak. Zapravo, uporno je to tvrdio.
-Henderson je to rekao? -Da.
Mali te obožava.
Ono… Da samo znaš.
Iskreno, pomalo je iritantno.
Ne znam zašto me uopće briga što taj patuljak misli,
ali valjda sam postao malo ljubomoran, Steve.
Nisam mogao prihvatiti činjenicu
da je Steve Harrington zapravo…
dobar tip.
Bogataš, popularan, cure ga vole. I nije krelac?
Nema šanse, stari. Nema šanse. To…
Potpuno se kosi sa zakonima svemira
i s mojom osobnom Munsonovom doktrinom.
Usput, i dalje sam jako ljubomoran.
Zato nikad ne bih skočio u to jezero da te spasim.
Ni u kakvim
normalnim okolnostima.
Ne.
Izvan D&D-ja nisam nikakav junak.
Vidim opasnost, smjesta se okrenem i bježim.
Ili sam barem to naučio o sebi ovaj tjedan.
-Ne žderi se tako. -Vidiš?
Ovamo sam došao zato što su te dame
odmah pošle za tobom.
Bilo me sram da budem taj koji je ostao.
Ta Wheelerica
nije ni sekundu dvojila.
Ni jednu jedinu sekundu.
Samo je zaronila.
Ne znam što se dogodilo između vas dvoje,
ali na tvome mjestu,
vratio bih je.
Jer to…
To je bio najnedvojbeniji znak prave ljubavi
koji su ove cinične oči ikada vidjele.
Dovraga!
Evo ga opet.
Drugi na popisu najmanje omiljenih stvari: potresi.
Već sam i ovako dovoljno nestabilna.
Nancy!
Kamo ćeš?
Nancy!
Hajde.
Steve, čuješ li?
Nancy? Robin?
Ovdje Dustin. Gdje ste?
Ščepale su nas vlasti. Ponavljam, ščepale su nas vlasti.
Čujete li?
Sranje!
-Da uzmemo odvjetnike? -Ne. Nismo još spremni za to.
-Koliko znamo, nitko ništa nije skrivio. -A što ako nešto jesu skrivili?
-Išta? -Ništa.
-Nisu valjda prošli. -Kroz Vodena vrata?
Bez nas? Bez plana? Bez oružja?
-Ne bi bili tako glupi. -Da.
-Pritajili su se jer je nas zakon ščepao. -Zakon?!
Što je ovo, Miris baruta? Dobar, glup, ružan?
Da okupim odred za potjeru?
-Da osedlam konje? -Erica!
Molim te, samo otiđi.
Ovako ćemo.
Ili ćeš mi reći što se događa
ili ću ja Dustinu reći što držiš ispod kreveta.
-Molim te, ne. -Gukni, kauboju.
-Što je to našla? -Ništa.
Je li odvratno?
-Od jedan do deset. -Sto.
Sto?!
Serijski ubojica je čarobnjak iz Naopakog svijeta.
Tražimo ga, ali u Naopakom je svijetu do kojeg ne možemo.
Bar smo tako mislili, dok nismo našli vrata na Jezeru ljubavnika.
Zato smo bili ondje, ali ščepala nas je glupa murja.
A ako ikomu kažeš za ovo,
to uključuje mamu
i tatu
i Tinu…
Pogotovo Tinu.
Ja…
Ugušit ću te
u snu.
Razumiješ li?
Erica?
Je li
ti
jasno?
Dio s gušenjem u snu, ali ostalo baš i ne.
Zašto bi otvorili vrata na jezeru?
-Što? -Komunjare.
-Nisu komunjare. -Tko je onda?
-Nitko. -Znači, tek su se tako otvorila?
Erica, nemaš pojma o čemu govoriš.
Ne, nema, ali postavlja ključno pitanje.
Kako su se Vodena vrata otvorila? Dosad su se otvorila samo dvoja.
Jedna je otvorila Je, jedna komunjare. Sad to nisu ni komunjare ni Je, pa…
Ti bokca.
Čekajte.
Što da čekamo?
Nešto nikad nismo shvatili.
Zašto Vecna ubija ljude?
Što mu je motiv?
Ubijanje tinejdžera? Činilo se previše nasumično.
Previše prozaično.
Povrh toga, kako se Otimač umova u to uklapa?
Možda je ovo to.
Ovo je odgovor!
Što je odgovor?
Sigurno želite samo vode?
-Imamo Colu, Sprite, Dr. Pepper. -Može Cola.
Dobro, samo me poslušaj.
Kako je Je otvorila Matična vrata?
Stupila je u kontakt s Demogorgonom.
Parapsihološki kontakt. Baš kao i…
-Vecna kad baca čarolije. -Točno.
Što ako sa svakim ubojstvom
ne samo da ih ubija,
nego stvara i snažnu nadnaravnu vezu sa žrtvama?
Dovoljno snažnu vezu
da otvori rupu u tkivu vremena i prostora.
Otvara još vrata.
Pogodak!
Prijem. Još smo kod Wheelerovih.
-Zašto bi otvarao vrata? -Da zavlada svijetom.
A tko želi zavladati svijetom?
Otimač umova.
Ako je Demogorgon bio samo njegov pješak,
Vecna mu je general s pet zvjezdica.
General s pet zvjezdica koji može otvarati vrata.
-Boktemazo! -Boktemazo!
Boktemazo. To je bilo neshvatljivo.
Izgubili ste me kod „Matičnih vrata”. Premotajte, molim.
Sjećaš se vrata ispod labosa?
O, ne. Potisnula sam to.
-Mislili smo da je djelo komunjara. Nije. -Čemu onda divovski laser?
Sranje.
Možda je vrijeme za spremačicu.
Hajde. Ne želim ostati dulje nego što moramo.
Nekako je stvorila neku vrstu rupe u vremenu i prostoru,
dovoljno snažnu da iščupa…
To nije oružje.
Potpetice jesu šiljaste, ali nadala sam se ubojitom projektilu.
-Ne razumijem. -Možda je negdje drugdje.
U kući je dijete. Znam gdje mi je oružje.
Uostalom, ove sam cipele odavno bacila.
KEMIJA ŠTO ODREĐUJE IDENTITET ELEMENTA?
-Isuse. Koliko si ih izradila? -Rekao si da želiš pomoći.
Shvaćam da su ti ocjene važne,
no možda učenje može pričekati?
Ovo je kemija iz drugog razreda.
A ova tapeta… To je stara tapeta.
Ovo je zrcalo otišlo na rasprodaju.
A ti…
Ne bi trebao biti ovdje.
Dala sam te rođakinji prije dvije godine.
6.11.1983. STEVE I JA SMO SE POMIRILI. BARB ZNA.
Što je?
Nancy? Izbezumljuješ me.
Mislim da moje oružje nije ovdje
jer još ne postoji.
Još ne…
postoji?
Ovaj bi dnevnik trebao biti pun zapisa. Nije.
Posljednji datum je 6. studenog 1983.
Dan kad je Will nestao.
Dan kad su se vrata otvorila.
U prošlosti smo.
Dustine!
Čuješ li me? Dustine!
Dust… Alo?
-Možda zbilja ima bjesnoću. -Alo!
Što radiš?
Alo!
Ovdje je. Henderson. To malo govno je ovdje. On je…
U zidovima je. Samo osluhnite.
Dustine.
Dustine!
Dustine! Čuješ li me?
To nas napokon dovodi do pitanja koje si postavila.
Kako i zašto postoje vrata na Jezeru ljubavnika?
Analizirajmo. Što je zajedničko Jedanaest i Vecni?
Dustine!
-Dustine? -Dustine!
Dobro, ili nas taj mali ne čuje ili je totalni krelac.
-Will je našao način. -Što?
Will.
Našao je način da s Joyce razgovara putem svjetla.
-Svjetla? -Da.
-Pritisni prekidač. -Dobro.
Ne radi.
Ljudi?
Vidite li ovo?
…otvoriti rascjep u vremenu i prostoru, baš kao Matična vrata.
Ali ipak vrata.
To…
škaklja.
Nekako godi.
Zna li netko Morseov kod?
Ne.
Čekaj, računa li se SOS?
To je…
To je od pomoći?
Naša je teorija da Vecna daljinski kontakt uspostavlja s tavana.
Ne znamo zašto. Pretpostavljamo da to može odasvud.
-Slušaš li me uopće? -Da, slušam.
Samo…
Rekli ste da ste Vecnu pratili putem svjetla, je li tako?
Da, zašto?
Jer mislim da je ovdje.
Funkcionira.
„S.
O.
S.”
Hej.
Rekao sam da neće biti tako glupi da prođu kroz Vodena vrata?
Da?
Precijenio sam ih.
Upravitelju, imate divan zatvor.
Vidi ti to!
A što kažeš na ovo?
Tako sam i mislio.
Upravitelju.
Baš mi je drago.
Ja sam Jurij, naravno, ali dopustite mi da vam predstavim svoje…
Sranje.
Žao mi je.
Što je?
Možeš li se, molim te, prestati igrati?
Ne igram se. Vježbam.
A možeš li ti prestati razgovarati i uživjeti se u lik?
Upamti, uplašena si, prepadnuta, zbunjena.
-I jesam uplašena, prepadnuta i… -Dobro. U redu. Da. Dobro.
Jurij Ismailov.
Napokon se upoznajemo.
Druže majore.
Ovo je špijun Bauman?
Izgleda drukčije.
Ružniji je uživo, znam.
Obrijao je bradu da se preruši.
Prepredeni gad!
Tišina, američko smeće!
Dosta je bilo! Dosta!
Ali ovu…
Ovu bih prepoznao i na drugom kontinentu.
Bila je ljepša u odori, ali ipak…
Posebna je, zar ne?
Da, oku ugodna, druže majore.
Za uši baš i nije, bojim se.
Gdje je on?
Što si učinio s Hopperom, pokvarena komunistička svinjo?
Kao što rekoh,
nije ju ugodno slušati.
Ali, moram reći,
i ja sam znatiželjan.
Onaj drugi Amerikanac.
Što ste mu učinili?
Ne znam zašto, zamišljam ga kako visi,
na hladnoći, polumrtav,
ptice mu kljucaju oči.
Jesam li blizu?
Čuo sam priče o Juriju Ismailovu,
krijumčaru maslaca od kikirikija.
A ti…
Ti nisi Jurij o kojemu sam slušao.
Ja…
Nisam?
Ne.
Juriju o kojem su mi govorili falila je daska u glavi.
A tebi…
Tebi ih fali nekoliko!
Nadam se da nismo propustili predstavu.
Naprotiv. Baš ste na vrijeme došli.
Ovaj će vam ključ omogućiti pristup onom ormariću s oružjem.
Odaberite koje god oružje želite.
Borite se zajedno
ili sami.
Što se događa?
Objašnjava im pravila.
Pravila za što?
Mogao bih ti reći,
ali to bi sad pokvarilo zabavu, zar ne?
Čekajte znak za uzbunu.
Čekajte.
Krenete li prije znaka za uzbunu,
dobit ćete metak.
Je li to jasno?
Da.
Poželio bih vam sreću,
ali neće vam pomoći.
Nadajmo se da su tvoje molitve uslišane, Amerikanče.
Jesi li za nešto izazovnije?
Pokušaj ne pokazivati emocije dok govorim.
Samo nastavi igrati ako razumiješ.
Dva se još oporavlja u ambulanti.
Sad ga promatraju, ali kad ga puste,
on i ostali pokušat će te ubiti.
Upravo ovdje,
u ovoj sobi.
A tata će dopustiti da se to dogodi.
Zapravo, želi da se to dogodi.
Planira to već neko vrijeme.
Ostani smirena.
Usredotoči se na igru.
Postoji razlog zašto su Dva i ostali sinoć mogli pobjeći iz svoje sobe.
Zašto je videonadzor bio isključen.
Zašto je tata danas kaznio Dva.
Oni to ne shvaćaju, ali on ih pomiče poput figura na ovoj ploči.
Potiče ih
da čine točno ono što on želi.
A to je…
Zašto?
Ti ga plašiš.
Zna da si moćnija od ostalih.
Zna i to da te ne može kontrolirati.
Samo to želi.
Kontrolu.
Vidio sam sve to. Htio sam ti pomoći, ali samo sam sve pogoršao.
Pomagao si mi,
pa ti je tata naudio.
I zato moraš pobjeći.
Danas.
Ali promatraju nas.
Pozorno.
Ako se želiš izvući živa, moraš postupiti onako kako ti kažem.
Razumiješ li?
Zašto i dalje pomažeš?
Jer vjerujem u tebe.
Vrijeme je da se oslobodiš ovog pakla.
Hej!
-Oprosti! -Oprosti.
Za tvoje razumijevanje.
Hajde.
-Dobro, to je to. Hajde! -Dobro.
Ljudi, vidite li ovo?
Ti bokca!
Ne premještamo to, samo isključujemo. Priprema.
Izvuci!
U redu, pokušajte sad!
Dobro.
„E.”
-„Ej!” -Ej!
Upalilo je!
To!
Ej!
Dobro.
„Z… A…
P…”
-„Zape…” -Za pet?
„L… I.”
„Zapeli.”
-Da. -Jesmo.
-Zapeli su u Naopakom svijetu. -Dobro.
Ne možete natrag kroz Vodena vrata?
-Koji su vrag Vodena vrata? -U vodi je i to su vrata.
Aha, zgodno.
-Baš. -Ne. To je…
To je šestica?
-„Č”? -Ne, „Č”.
-Da. -„U… V… A.”
„Čuva”?
Čuva…
-„Čuva…” -„Čuvana.”
-„Čuvana”! -Dobro. Vodena vrata su čuvana.
Savršeno. Da!
Mislimo da imamo teoriju koja može pomoći.
-To! -Genijalno dijete.
Mislimo da Vodena vrata nisu jedina.
Postoje na svakome mjestu ubojstva!
Kuži li itko o čemu govori?
-Ne. -Nemam pojma.
Dobro. Ozbiljno?!
Koliko puta moram imati pravo da biste mi povjerovali?
Isuse. Klinac mora obuzdati ego.
Taj njegov ton. Zar ne?
-Baš to. -Dobro.
-Koliko do tvoje prikolice? -Jedanaest kilometara.
Nancy?
Kuća ti je čudno, jezivo zaleđena u vremenu i sva ta sranja,
ali niste li oduvijek imali bicikle?
Onda, išta?
Ne. Drži se svoje priče.
Otišli su na jezero na noćno kupanje.
Nancy se pojavila u nekom času…
…isto što je rekla i ovdje na kauču.
To je sve što nam je rekla.
Tjerala je po svome.
Iskreno, ona nije trebala biti prva.
Bila je…
pomalo zlobna.
Naći ćemo vašu kćer, gđo Wheeler.
Bez brige.
Propjevat će neko od tih derišta. Znam to.
Gdje su?
Gore.
Dure se.
Praščići?
Otvorite policajcu Callahanu!
-Hajde! -Hej!
-Oprostite! Ne, vraćajte se ovamo! -Vozi!
-Ne šalim se! -Učini to!
-To je valjda samo manji prekršaj. -Hej!
Ne!
-Lucase! -Dusty!
Dusty!
Lucase, Erica! Vraćajte se!
Dusty!
To ti je najdraže, zar ne?
Kako si danas?
Dobro.
Raspoložen si za još lekcija?
Dobro.
Vrti mi se.
Vrti ti se?
Da.
I svjetlo.
Od svjetla me boli glava.
Oprostite.
-Sve u redu? -Nisam siguran.
Kaže da joj se još vrti. I svjetla joj smetaju.
Komu smetaju?
Tiho.
Za mnom.
Sad…
Bit će pomalo strašno unutra,
ali ovo…
Ovo će te odvesti u šumu, s druge strane ograde.
Ali ti si prevelik.
Ne idem s tobom, Jedanaest.
Mislio sam ono što sam rekao. Kad sam ovo nazvao zatvorom.
Svi su ovdje zatvorenici, ne samo ti.
Ne samo tvoji braća i sestre nego i čuvari, medicinsko osoblje.
Ja.
Evo.
Osjetiš li?
Tvoj tata to naziva Soteria.
Slabi me, prati me.
I da postoji drugi izlaz, našao bi me.
A ako nađe mene, naći će i tebe.
Što ako te toga riješim?
Pomogao si meni,
ja ću tebi.
Budite smireni.
Ostanite blizu.
Držimo se plana.
Amerikanče!
Uživam u ovom dijelu.
Kad još misle da ima nade.
Što god izašlo,
ne uzmičite.
Ne uzmičite!
Što to Amerikanac izvodi?
-Ne znam. -Saznaj!
Pomakneš li se i za dlaku, ubit ću te.
Što?
Hajde!
Što je ovo? Bolesna šala?
Nije šala. Kao što rekoh…
Amerikanci su vrlo nezgodni.
Hajde.
Reci mi da još ima tekućine.
Hajde!
Ako želiš živjeti,
kakva god bolesna, izopačena igra ovo bila,
prekinut ćeš je i osloboditi našeg prijatelja.
Onda se bojim da ćete me morati ubiti.
Jer vaš je prijatelj već mrtav.
Hajde!
Što radite?
Ostanite zajedno, budale!
Naredite ljudima da to ubiju!
Ako to naredim, sutra će me strijeljati kao izdajicu.
Želiš li me ubiti, učini to!
Hajde!
Natrag!
Natrag, dovraga!
Natrag!
Ubit ću ga!
Gurni pištolj. Prema meni!
Ti, dolje otvori sva vrata. Jasno?
Otvori vrata!
Otvoriš li sva vrata,
čudovište će biti slobodno
i svi smo mrtvi.
Povući ću okidač! Otvori vrata!
Trebali bi ovna da otvore ta vrata.
Neka se čudovište nahrani.
Misliš da se šalim?
Misliš da to neću učiniti?
Otvori vrata!
Ako otvorim ta vrata,
ne osuđujem samo sebe na smrt
nego i sve svoje drugove.
Savjest mi to ne dopušta.
I neću to učiniti.
Svaka vam čast, komunjare.
Predani ste.
Ne prilazi!
Vrati se! Natrag!
Natrag!
Dobro.
-Što radiš? -Nemam pojma. Puno je dugmadi.
Ne vidim. Trebam naočale. Samo trenutak.
Dođi. Ne.
Daj mi. Moje!
Ponestaje nam vremena!
Pokušavam!
Ne! Joyce, nemamo pojma za što je ta dugmad!
Ne smiješ samo tako stiskati!
Natrag!
Vrati se! Natrag!
Joyce, smiri se. Daj!
Amerikanče!
Upalilo je!
Zatvori, Joyce.
Zatvori!
Na trenutak sam pomislio da se dogodilo tvoje čudo.
Ali iz zatvora u zatvor.
FOREST HILLS KAMP ZA PRIKOLICE
Ovdje.
To je Guinnessov rekord. Najviše međudimenzionalnih kilometara.
Udahnuo sam to sranje.
Zapelo mi je u grlu.
Pas mater!
Ovdje je Chrissy umrla.
Baš je ondje umrla.
Mislim da je nešto unutra.
Koji je to vrag?
Ma daj!
Bok.
Ti bokca, ovo je trknuto.
Bada-bada-bum!
Upamti, ne možeš mi nauditi više nego što oni već jesu.
Da nešto tako maleno može izazvati toliko problema?!
Hvala ti.
Eno ih!
-Stoj! -Bjež'!
Ni makac!
Stoj!
Sve blokiraj!
Hej!
Kamo ste vi pošli?
Uza zid!
Oboje! Odmah!
Ne.
Ne moraš ih se bojati, Jedanaest.
Više ne.
Sredite ih.
Dođi.
Čekaj ovdje. Ne miči se.
-Naći ću nam izlaz. -Čekaj.
-Kako si… -Kao što rekoh…
Slični smo,
ti i ja.
Te mrlje su…
Ne znam što su te mrlje.
Nisam posve siguran kako će fizika funkcionirati, ali…
Kud puklo da puklo.
Evo ga.
A ako je moja teorija točna…
-Abrakadabra! -Ti bokca!
Potegnite! Provjerite je li čvrsto!
Ovo je najbolesnije sranje koje sam u životu vidjela!
A nagledala sam se bolesnih sranja.
Ja sam pokusni kunić.
Raščistimo sletište.
O, moj Bože!
Hvala Bogu.
Bilo je zabavno.
U redu, valjda ću ja.
U redu.
Polako.
To je…
bilo zabavno.
Ideš!
Vidimo se na drugoj strani.
Na drugoj strani.
Lijepo.
Nancy.
Hej!
Ostani sa mnom. Nancy! Hej!
Nancy, probudi se.
-Probudi se! Nancy! -Vecna.
Sjećaš li se što si učinila, Nancy?
Ili si već zaboravila?
Kad ja nekog ubijem…
nikad ne zaboravim.
Nancy!
Molio sam da pričekaš.
Zašto plačeš za njima, Jedanaest?
Nakon svega što su ti učinili?
Misliš da ih trebaš, ali ne trebaš.
Ne trebaš ih.
Znam da se samo bojiš.
I ja sam se nekoć bojao.
Znam
kako je to.
Biti drukčiji.
Biti sam
na ovome svijetu.
Vidim da si me tražila, Nancy.
Bila si tako blizu.
Tako blizu istine.
Kako je stari, slijepi, glupi Victor?
Nedostajao sam mu?
Namjeravao sam ga opet obići,
ali bio sam zauzet.
Jako zauzet.
-Što sam ti rekao? -Ajme.
Ovo je nevjerojatno.
Izgleda kao bajka.
San.
-Alice, ne trči. -Tako je velika!
-Ovo je lijepo. -Da.
Da.
Kao i ti, nisam se uklapao među drugu djecu.
Nešto nije bilo u redu sa mnom.
Svi nastavnici i liječnici rekli su da sam…
„oštećen”.
Tako su rekli.
Moji roditelji
mislili su da će promjena sredine, nov početak u Hawkinsu
možda biti lijek za mene.
Bilo je to apsurdno.
Kao da bi svijet ovdje bio drukčiji.
Ali onda…
na moje iznenađenje, naš je novi dom ponudio
otkriće.
I novootkriveni smisao.
Našao sam gnijezdo crnih udovica koje su živjele u otvoru.
Većina se ljudi boji pauka.
Mrze ih.
A ipak,
meni su bili beskrajno fascinantni.
Povrh toga,
u njima sam našao utjehu.
Sličnost.
Poput mene,
oni su samotna stvorenja.
I krajnje neshvaćena.
Oni su
bogovi našeg svijeta.
Najvažniji od svih grabežljivaca.
Onesposobe slabe i hrane se njima,
unoseći ravnotežu i red u nestabilni ekosustav.
Ali ljudski je svijet narušavao taj sklad.
Vidiš,
ljudi su
jedinstvena vrsta štetočina.
Množe se
i truju naš svijet
dok nameću vlastiti ustroj.
Krajnje neprirodan ustroj.
Gdje su drugi vidjeli red, ja sam vidio luđačku košulju.
Okrutni, opresivni svijet
kojim diktiraju izmišljena pravila.
Sekunde, minute,
sati, dani, tjedni, mjeseci,
godine, desetljeća.
Svaki život izblijedjela, bjednija kopija prethodnog.
Probudi se, jedi, radi, spavaj,
razmnožavaj se i umri.
Svi
samo
čekaju.
Čekaju
da sve završi.
Sve to dok glume u blesavoj, užasnoj predstavi,
iz dana u dan.
Ja to nisam mogao.
Nisam mogao zatvoriti um
i pridružiti se ludilu.
Nisam se mogao pretvarati.
I shvatio sam
da ne moram.
Mogu imati svoja pravila.
Mogu vratiti ravnotežu oštećenom svijetu.
Grabežljivac…
ali s dobrim namjerama.
Dok sam vježbao, shvatio sam
da mogu više nego što sam i zamišljao.
Mogao sam zaviriti u druge,
u njihove umove,
njihove uspomene.
Postao sam istraživač.
Vidio sam svoje roditelje u pravome svjetlu.
Pred svijetom
predstavljali su se kao dobri, obični ljudi.
Ali kao i sve ostalo u ovome svijetu, sve je to bila laž.
Strašna laž.
Svašta su radili, Jedanaest.
Svakojake grozote.
Pokazao sam im tko su oni zapravo.
Držao sam zrcalo.
Moj naivni otac mislio je
da ih to demon proklinje za njihove grijehe.
Ali moja majka nekako je znala.
Znala je da ja držim to zrcalo
i prezirala me zbog toga.
Pozvala je liječnika, stručnjaka.
Htjela je da me zatvori, popravi,
iako nisam ja bio oštećen, nego oni.
I tako mi nije ostavila izbora.
Morao sam djelovati.
Osloboditi se.
Sa svakim životom koji bih uzeo, postajao sam jači.
Moćniji.
Postajali su dio mene.
Ali još sam bio dijete.
I nisam znao svoje granice.
To me zamalo ubilo.
Uhitili su ga i okrivili za smrt moje sestre i majke,
baš kao što sam i planirao.
Ali nipošto nisam bio slobodan.
Probudio sam se iz kome, samo da bih završio pod skrbi liječnika,
istog onog od kojeg sam bježao.
Dr. Martina Brennera.
Tata.
Ali istina…
Istina je da me nije htio samo proučiti.
Htio je još.
Htio me kontrolirati.
Kad je tata shvatio da me ne može kontrolirati,
pokušao me iznova stvoriti.
Pokrenuo je program.
I ubrzo,
rodili su se i drugi.
Ti si se rodila.
I drago mi je što jesi, Jedanaest.
Jako mi je drago.
Nisu izgubljeni, Jedanaest.
Još su sa mnom.
Ovdje unutra.
Prevario si me.
Prevario?
Ne, spasio sam te.
Ti si ovdje zatvorenik,
baš kao i ja.
Za svog si tatu samo životinja, čudovište,
štakor kojeg treba ukrotiti.
Ali istina, Jedanaest,
istina je prava suprotnost.
Ti si bolja od njih.
Nadmoćna.
Zato ga plašiš.
Pođeš li sa mnom,
prvi put u životu bit ćeš slobodna.
Zamisli što bismo mogli zajedno.
Mogli bismo preoblikovati svijet,
stvoriti ga iznova kako god nama odgovara.
Pridruži mi se.
Ne.
Našao je snagu u uspomeni iz svoje prošlosti.
U nečemu što ga je rastužilo.
Ali i razljutilo.
Imaš li možda takvu uspomenu?
Ne! Jane!
Ne!
Nije trebalo ovako završiti.
Jane.
Volim te.
Jane.
Počelo je.
Prijevod titlova: Bernarda Komar