‫שלום לך.‬
‫מהר! תחזיקי אותו, רובין!‬ ‫-הנה, תפסתי אותו.‬
‫תתפסי אותו!‬ ‫-תהרגי אותו!‬
‫חרא!‬
‫כן! קדימה!‬
‫נו כבר!‬
‫בבקשה!‬ ‫-ננסי, מאחורייך! תיזהרי!‬
‫אלוהים! ננסי!‬ ‫-תורידי אותו, רובין! תורידי אותו!‬
‫תורידי אותו ממני!‬ ‫-תפסתי…‬
‫לעזאזל! חרא!‬
‫תשחרר!‬
‫בוא הנה!‬
‫לא!‬ ‫-תפסי אותו!‬
‫ננסי!‬ ‫-לך לעזאזל!‬
‫נו כבר! קדימה, יא בן זונה!‬
‫אמרתי קדימה!‬
‫סטיב!‬ ‫-אלוהים.‬
‫סטיב, אלוהים…‬ ‫-אלוהים אדירים!‬
‫אתה בסדר?‬
‫טוב, הם תלשו לי קצת בשר.‬
‫אבל חוץ מזה,‬
‫כן, טוב מאי פעם.‬
‫אתם יודעים אם לעטלפים האלה יש כלבת?‬
‫מה?‬
‫כי כלבת זה הפחד הכי גדול שלי.‬
‫ונראה לי שאתה צריך לראות רופא בקרוב‬
‫כי כשהתסמינים מתחילים,‬ ‫זה מאוחר מדי, אתה נחשב למת.‬
‫בסדר. אין הרבה.‬
‫נוכל להשתלט עליהם.‬
‫נכון?‬
‫מה אמרת?‬
‫היער. בואו.‬
‫נהדר.‬
‫עוד ריצה.‬
‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫- פרק 7: הטבח במעבדת הוקינס -‬
‫איך ישנת, מר וואלאס?‬
‫האם…‬
‫שקלת מחדש את עמדתך?‬
‫איפה הילדה?‬
‫אולי אתה צריך עוד זמן לחשוב.‬
‫קדימה.‬
‫לא, רגע. בבקשה. רגע!‬
‫בבקשה.‬
‫רק אל תהרגו אותה.‬
‫תבטיח לי שלא תהרגו אותה.‬
‫אוזל לנו הזמן, מרטין. הזמן של הוקינס אוזל.‬
‫אני מבין היטב את הסיכון.‬
‫לפעמים אני תוהה אם אתה באמת מבין.‬
‫או שאולי עשית את כל זה‬
‫כי התגעגעת לתקופה שלכם כאבא ובת.‬
‫נתתי לך כל מה שביקשת.‬
‫בגדתי בעקרונות שלי.‬ ‫סיכנתי את חיי, את חיי משפחתי.‬
‫הכול כי הבטחת לי שזה יעבוד,‬
‫שזו הדרך היחידה.‬
‫אבל אני לא רואה התקדמות, מרטין.‬
‫יודע מה אני רואה?‬
‫אני רואה ילדה קטנה ומפוחדת שעברה טראומה.‬
‫יופי לנו.‬
‫האמת היא שאת נסוגה, אילבן.‬
‫את הולכת אחורה.‬
‫אילבן, תסתכלי עליי.‬
‫תסתכלי עליי.‬
‫אני יודע שאת מפחדת.‬
‫את מאוד מפחדת ממה שראית.‬
‫אבל הפחד הוא מה שמעכב אותך.‬
‫אם את רוצה שפרויקט נינה יצליח,‬
‫אסור לך להסתתר מהאמת,‬ ‫לא משנה כמה מפחידה היא תהיה.‬
‫ראיתי מה עשיתי.‬
‫אני מפלצת.‬
‫את מדברת על מפלצות,‬
‫גיבורי-על.‬
‫אלה סיפורי מיתוסים ואגדות.‬
‫לעיתים רחוקות המציאות והאמת‬ ‫הן כאלה פשוטות.‬
‫אנשים לא מוגדרים בכזו קלות.‬
‫רק אם נתמודד עם עצמנו, עם הטוב ועם הרע,‬
‫נוכל להיות שלמים.‬
‫מה אם אני לא רוצה להיות שלמה?‬
‫אז זו בחירה.‬
‫הבחירה שלך.‬
‫הדלת תמיד פתוחה.‬
‫המקום הזה‬
‫אינו כלא.‬
‫זה הכלא.‬
‫בחרת לבטוח בי פעם.‬
‫אני מבקש ממך לבטוח בי שוב.‬
‫צאי איתי למסע אל העבר עוד פעם אחת אחרונה.‬
‫תפסיקי להתחבא, אילבן.‬
‫מה עשית?‬
‫- מצלמה TR2‬ ‫8 בספטמבר 79' -‬
‫- רכוש סודי של ממשלת ארה"ב -‬
‫על כמה זמן דילגת?‬
‫רצית התקדמות.‬
‫אני נותן לך אותה.‬
‫אז מה בדיוק עשיתם באגם?‬
‫זה מסובך…‬ ‫-רק יצאנו לטיול.‬
‫טיול?‬
‫בתשע בערב?‬
‫לאגם.‬
‫התכוונו…‬
‫לצאת לשחייה.‬
‫שחייה לילית קטנה.‬
‫דסטי.‬
‫מישהו נרצח שם.‬
‫כן, לא הבנו את זה עד שהגענו לשם.‬
‫בגלל זה לא שחינו.‬
‫וננסי, היא הייתה איתכם בשחיית הלילה?‬
‫לא.‬ ‫-כן.‬
‫אנחנו לא בטוחים.‬
‫היא הייתה שם.‬
‫ואז היא עזבה.‬
‫זה קצת מבלבל.‬ ‫-ואז אתם הגעתם.‬
‫נכון. והם אתגרו אותי להגיד את מה שאמרתי.‬
‫כן.‬
‫על הרוצח.‬ ‫-יש לכם מזל שלא ירו בכם.‬
‫יצרתם קשר עם אדי?‬
‫הרוצח הפריק הפסיכופת הזה?‬
‫ממש לא.‬
‫לא. בשום אופן לא.‬ ‫-לא. לא שמענו ממנו.‬
‫אנחנו בקושי מכירים.‬ ‫-מי?‬
‫זה קשקוש מוחלט.‬
‫אריקה!‬ ‫-אתם מבינים שהם משקרים?‬
‫כל הספה בוערת.‬
‫אריקה.‬ ‫-רק עובדות.‬
‫אתה משקר לשוטרים, דסטי?‬
‫לא.‬ ‫-לשקר למשטרה זה פשע, בן.‬
‫אני לא משקר.‬ ‫-האש מאכלת אותנו.‬
‫תאיימו עליהם במאסר. אולי הם יפתחו את הפה.‬
‫טוב…‬ ‫-אתה רוצה לשלוח את הילדים לכלא?‬
‫עליהם להתייחס לזה ברצינות.‬ ‫-הוא לא התכוון לזה.‬
‫לא נראה לי שזה הכרחי.‬ ‫-אני די מסכים.‬
‫שקט!‬ ‫-אלוהים.‬
‫שקט!‬
‫אלוהים.‬
‫ננסה גישה מתורבתת יותר.‬
‫אחד-אחד.‬
‫את ראשונה.‬
‫רגע, מה? למה אני?‬ ‫-בואי אחריי.‬
‫אני אפילו לא במועדון הלפייר.‬
‫אני צריך לאזוק אותך?‬
‫קומי.‬
‫בזריזות.‬
‫קדימה.‬
‫טוב.‬
‫זה היה קרוב.‬ ‫-כן.‬
‫קרוב מדי.‬
‫חרא.‬
‫סטיב?‬
‫אלוהים.‬ ‫-אני בסדר.‬
‫לא, אתה לא בסדר. אתה מאבד דם.‬
‫בוא, שב. בסדר?‬
‫טוב.‬
‫בסדר.‬
‫אז החדשות הטובות הן‬ ‫שסחרחורת היא לא תסמין נפוץ של כלבת.‬
‫אבל אם יהיו לך הזיות או עוויתות שרירים‬
‫או שתתחיל להרגיש ממש אגרסיבי‬ ‫ותרצה להרביץ לי, תודיע לי.‬
‫רובין.‬ ‫-כן?‬
‫אני רוצה להרביץ לך.‬
‫חוש ההומור לא נפגע. זה סימן טוב.‬
‫כן.‬
‫בסדר.‬
‫מוכן?‬ ‫-כן.‬
‫תעשי את זה.‬
‫סליחה.‬
‫זה בסדר.‬
‫חזק מדי?‬
‫לא, זה טוב.‬ ‫-בסדר.‬
‫בסדר.‬
‫תודה.‬
‫כן.‬
‫אז,‬
‫המקום הזה הוא כמו הוקינס,‬ ‫אבל עם מפלצות ודברים מרושעים?‬
‫פחות או יותר.‬
‫רגע, תיזהר מהענפים המטפסים.‬ ‫הם חלק מתודעת כוורת.‬
‫הם מה?‬
‫כל הזוחלים כאן, אחי.‬
‫הם חלק מאותו הגוף או משהו.‬
‫אם אתה דורך על ענף מטפס,‬ ‫אתה דורך על עטלף, אתה דורך על וקנה.‬
‫חרא.‬
‫אבל הכול מהעולם שלנו עדיין כאן, נכון?‬ ‫חוץ מאנשים, מן הסתם?‬
‫למיטב הבנתי, כן.‬
‫אז תאורטית, נוכל ללכת לתחנת המשטרה‬
‫ולגנוב אקדחים ורימונים ומה שנצטרך‬
‫כדי לפוצץ את העטלפים ששומרים על השער.‬
‫אני בספק אם למשטרת הוקינס‬ ‫יש רימונים, רובין.‬
‫אבל אקדחים, כן, בטח.‬
‫לא נצטרך ללכת למרכז העיר בשביל אקדחים.‬
‫יש לי אקדחים בחדר השינה שלי.‬
‫לך,‬
‫ננסי וילר,‬
‫יש אקדחים, ברבים,‬
‫בחדר השינה שלך?‬
‫מלאת הפתעות, נכון?‬
‫מקארוב רוסי ואקדח תופי.‬
‫כן, כמעט ירית בי איתו.‬
‫זה כמעט הגיע לך.‬
‫בשביל הצניעות שלך, אחי.‬
‫אז אקדחים נשמעים לי כמו רעיון טוב.‬
‫כן, גם לי.‬
‫אז למה אנחנו מחכים?‬
‫אתה יודע,‬
‫אנחנו הולכים לנסות משהו די מטורף.‬
‫אפילו בסטנדרטים שלך, אמריקני.‬
‫כן?‬
‫יש לך אחוזי הצלחה בשבילנו הפעם?‬
‫לדעתי…‬
‫אלף לאחד?‬
‫אפילו אם איכשהו נהרוג את החיה הזו,‬ ‫עדיין נצטרך להימלט.‬
‫אם ניכשל בזה,‬
‫אני לא חושב שהם יהיו כאלה אדיבים‬ ‫ויחזירו אותנו לתא.‬
‫הם יירו בנו במקום.‬
‫נמות בתור קוטלי מפלצות.‬
‫אתה תהיה אגדה.‬
‫אבל עדיין בוגד. שכחת את הבוגד.‬
‫קוטל מפלצות מביס בוגד.‬
‫אני בטוח שלפחות מיכאיל יהיה גאה באבא שלו.‬
‫מיכאיל?‬
‫לא.‬
‫נדמה שאני לא יכול לנצח איתו.‬
‫הוא יגיד, "אבא,‬
‫בטח האמריקני הקירח‬ ‫עשה את רוב עבודת הקטילה."‬
‫הוא בגיל הזה?‬
‫כן, הוא בגיל הזה.‬
‫גם אצלך, אמריקני?‬
‫עם הבת החדשה שלך?‬
‫בפעם האחרונה שהייתי עם אל,‬ ‫היא לא רצתה שום קשר אליי.‬
‫רק עמדתי בדרכה.‬
‫אני חושב על איך שהייתי‬ ‫עם אבא שלי בגיל הזה, הייתי אותו הדבר.‬
‫בדיוק אותו הדבר.‬
‫אני חושב שזה טבוע בנו לדחות את האבות שלנו.‬
‫כדי שנוכל לגדול ולהתקדם.‬
‫להפוך לבני אדם בפני עצמנו.‬
‫אני מקווה שזה מה שהיא עושה.‬
‫מוצאת את עצמה.‬
‫אבל בכל זאת…‬
‫אתה דואג.‬
‫לדאוג לבנים ולבנות שלנו,‬
‫זה טבעי, לא?‬
‫כן.‬
‫אבל אין שום דבר טבעי‬ ‫במה שאל נאלצה להתמודד איתו.‬
‫החיה הזאת,‬
‫המפלצת שם,‬
‫היא חלק ממשהו שרוצה לפגוע באל. להרוג אותה.‬
‫אני לא מבין.‬
‫האמת שגם אני לא.‬
‫אני רק יודע שהדבר הזה…‬
‫לא אמור להיות כאן. לא אמור להיות חי.‬
‫ובגלל שזה כן, זה אומר שזה עדיין לא נגמר.‬
‫חשבתי שהגעתי הנה‬
‫כדי לשלם על מה שעשיתי.‬
‫אבל יכול להיות שהגעתי הנה מסיבה אחרת.‬
‫אולי אני…‬
‫עדיין יכול לעזור לאל.‬
‫גם אם זה הדבר האחרון שאעשה.‬
‫אתה כמעט נשמע דתי, אמריקני.‬
‫דתי? אני לא בטוח בקשר לזה.‬
‫אבל אולי כדאי שאנסה להתפלל.‬
‫כי אם אנחנו רוצים לצאת מכאן,‬ ‫לחזור לאל ומיכאיל,‬
‫אתה ואני…‬
‫אנחנו נזדקק לנס.‬
‫אפשר לעזור לך, חבר?‬
‫שמי יורי איסמאילוב.‬
‫שלום.‬
‫מנהל בית הכלא מצפה לי.‬
‫יש לי משלוח מיוחד בשבילו.‬
‫יבוא נדיר מאמריקה.‬
‫בסדר.‬
‫- נינה -‬
‫תשתדלי לא למצמץ.‬
‫עדיין יש לך כאבי ראש?‬
‫בחילה הבוקר?‬
‫מה עם הזיכרון שלך?‬
‫את זוכרת מה קרה עכשיו?‬
‫אולי מישהו אחר יכול לעזור להשלים את החסר.‬
‫כן?‬
‫בוקר טוב, ילדים.‬
‫בוקר טוב, אבא.‬
‫השיעור היום יהיה על חוקים.‬
‫לחלקכם,‬
‫אולי זה יראה מיותר.‬
‫לאחרים, נראה שיש צורך בריענון.‬
‫אילבן, קחי צעד קדימה בבקשה.‬
‫אתמול, אחותכם אילבן סבלה מזעזוע מוח‬
‫בזמן שלה לבד בחדר הקשת בענן.‬
‫עכשיו, היא טוענת שהיא לא זוכרת מה קרה.‬
‫אבל פציעות מסוג זה לא קורות מעצמן.‬
‫מישהו עשה את זה.‬
‫מישהו בחדר הזה.‬
‫עכשיו,‬
‫מי יספר לי מה קרה?‬
‫היא בטח… נפלה.‬
‫נפלה?‬
‫ראית אותה, אבא.‬
‫היא מגושמת.‬
‫טיפשה.‬
‫אילבן, את יכולה לחזור אחורה.‬
‫מספר שתיים, צעד קדימה בבקשה.‬
‫שים לו קולר.‬
‫תודה.‬
‫אתה חושב שבגלל שאתה מפגין כישרון‬
‫אז אתה איכשהו חסין לחוקים, זה העניין?‬
‫לא, אבא.‬
‫שהחוקים לא חלים עליך באותו האופן‬
‫שהם חלים על אחיך ואחיותיך?‬
‫לא, אבא.‬
‫אז למה תקפת את אילבן?‬
‫היא אמרה לך את זה?‬ ‫-אתה שואל את השאלות, או אני?‬
‫תקפת את אילבן?‬
‫אם היא אמרה לך את זה, היא משקרת.‬
‫אבא, בבקשה, אתה חייב להאמין לי.‬
‫אבא, בבקשה.‬
‫היא משקרת…‬
‫עכשיו,‬
‫שננסה שוב?‬
‫מה קרה?‬
‫זו הייתה תאונה.‬
‫לא יכולנו לבחור בדרך קצת פחות מפחידה?‬
‫נראה לי שאנחנו קרובים. תכף נצא מפה.‬
‫אל תדאגי.‬
‫אדי.‬
‫אדי. היי, בנאדם.‬
‫תקשיב, אני רק…‬
‫רק רוצה להגיד תודה.‬
‫שהצלת אותי שם.‬
‫לעזאזל. הצלת את עצמך, אחי.‬
‫שמע, זה היה חתיכת מהלך "אוזי" שם.‬
‫אוזי?‬
‫כשנשכת את העטלף ההוא.‬
‫אוזי אוסבורן?‬
‫בלאק סבאת'?‬
‫הוא נשך ראש של עטלף על הבמה. אתה יודע?‬
‫לא.‬ ‫-לא משנה.‬
‫פשוט ממש קשוח, מה שעשית. זה הכול.‬
‫תודה.‬
‫הנדרסון אמר לי שאתה קשוח.‬ ‫האמת שהוא ממש התעקש.‬
‫הנדרסון אמר את זה?‬ ‫-כן. חרא.‬
‫הילד מעריץ אותך, אחי.‬
‫אין לך מושג. האמת שזה די מעצבן.‬
‫אני אפילו לא יודע למה אכפת לי‬ ‫ממה שהזאטוט הקטן חושב,‬
‫אבל אני מניח שקצת קינאתי, סטיב.‬
‫כנראה שלא יכולתי לקבל‬ ‫את העובדה שסטיב הרינגטון‬
‫הוא בעצם‬
‫בחור טוב.‬
‫הורים עשירים, פופולארי,‬ ‫בחורות מתות עליו. לא מניאק?‬
‫אין מצב, אחי. אין מצב. זה, כאילו,‬
‫נוגד את כל חוקי היקום‬
‫ואת דוקטרינת מנסון האישית שלי.‬
‫אני עדיין מקנא בטירוף, דרך אגב.‬
‫ולכן בחיים לא הייתי קופץ לאגם‬ ‫כדי להציל אותך.‬
‫לא תחת שום…‬
‫נסיבות רגילות.‬
‫לא.‬
‫מחוץ למבוכים ודרקונים, אני לא גיבור.‬
‫אני רואה סכנה ופשוט מסתובב ובורח.‬
‫לפחות זה מה שלמדתי על עצמי השבוע.‬
‫אל תהיה כזה קשוח עם עצמך.‬ ‫-תבין,‬
‫הסיבה היחידה שבאתי הנה היא כי הבנות האלה‬
‫קפצו ישר אחריך.‬
‫התביישתי להיות זה שנשאר מאחור.‬
‫אבל וילר שם,‬
‫היא לא בזבזה שנייה.‬
‫אפילו לא שנייה אחת.‬
‫היא מיד צללה פנימה.‬
‫עכשיו, אני לא יודע מה קרה ביניכם,‬
‫אבל במקומך,‬
‫הייתי מנסה להחזיר אותה.‬
‫כי זה‬
‫היה הסימן הכי חד משמעי לאהבת אמת‬
‫שהעיניים הציניות האלה ראו אי פעם.‬
‫אלוהים!‬
‫שוב התחלנו.‬
‫הדבר השני ברשימת הדברים השנואים עליי,‬ ‫רעידות אדמה.‬
‫ברצינות, אני גם ככה לא יציבה.‬
‫ננסי!‬
‫לאן את הולכת?‬
‫ננסי!‬
‫בואו.‬
‫סטיב, האם שומע?‬
‫ננסי? רובין?‬
‫זה דסטין. איפה אתם?‬
‫נתפסנו על ידי רשויות החוק.‬ ‫אני חוזר, נתפסנו על ידי רשויות החוק.‬
‫האם שומעים?‬
‫חרא!‬
‫שנשיג עורכי דין?‬ ‫-לא. אנחנו עדיין לא שם.‬
‫לפי מה שידוע לנו, הם לא עברו על החוק.‬
‫אבל מה אם הם כן עברו על החוק?‬
‫משהו?‬ ‫-כלום.‬
‫אתה לא חושב שהם עברו…‬ ‫-דרך ווטרגייט?‬
‫בלעדינו? בלי תוכנית? בלי כלי נשק?‬
‫הם לא כאלה טיפשים.‬ ‫-כן.‬
‫הם בטח מתחבאים כי רשויות החוק תפסו אותנו.‬
‫"רשויות החוק"?‬
‫מה, אנחנו ב"גאנסמוק"?‬
‫"הטיפש והמכוער"?‬
‫שאלך לכנס את הכנופיה?‬
‫לאכף את הסוסים?‬ ‫-אריקה.‬
‫בבקשה, לכי.‬
‫זה העניין.‬
‫או שתספר לי מה קורה‬
‫או שאגיד לדסטין מה מצאתי מתחת למיטה שלך.‬
‫בבקשה, לא.‬ ‫-תתחיל לדבר, קאובוי.‬
‫מה היא מצאה?‬ ‫-כלום.‬
‫זה מגעיל?‬
‫בסולם מאחת עד עשר.‬ ‫-מאה.‬
‫מאה?‬ ‫-בסדר.‬
‫הרוצח הסדרתי הוא מכשף אפל מהעולם ההפוך.‬
‫וחיפשנו אותו,‬
‫אבל הוא בעולם ההפוך ואין גישה אליו.‬
‫לפחות חשבנו שאין‬ ‫עד שמצאנו שער באגם האוהבים.‬
‫בגלל זה היינו שם,‬ ‫אבל השוטרים הטיפשים האלה תפסו אותנו.‬
‫ואם תספרי למישהו על זה,‬
‫כולל אמא‬
‫ואבא‬
‫וטינה…‬
‫במיוחד לטינה.‬
‫אני…‬
‫אחנוק אותך‬
‫בשנתך.‬
‫הבנת?‬
‫אריקה?‬
‫האם‬
‫את‬
‫שומעת?‬
‫את החלק של החניקה בשינה,‬ ‫אבל לא יותר מזה.‬
‫למה שיפתחו שער באגם האוהבים?‬
‫מה?‬ ‫-הקומוניסטים.‬
‫הקומוניסטים לא עשו את זה.‬ ‫-אז מי?‬
‫אף אחד.‬ ‫-אז הוא נפתח בשביל הכיף?‬
‫אריקה, אין לך מושג על מה את מדברת.‬
‫לא, אין לה מושג, אבל היא מעלה שאלה חשובה.‬
‫איך ווטרגייט נפתח?‬
‫רק שני שערים נפתחו, עד כמה שידוע לנו.‬
‫על ידי אל ועל ידי הקומוניסטים.‬
‫אבל הפעם אלה לא הקומוניסטים או אל, אז זה…‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫רגע.‬
‫רגע, מה?‬
‫יש משהו שאף פעם לא הבנו.‬
‫למה וקנה הורג אנשים.‬
‫מה המניע שלו?‬
‫להרוג בני נוער? זה נראה יותר מדי מקרי.‬
‫פרוזאי מדי.‬
‫בנוסף, איך מצליף המוחות קשור לזה?‬
‫אולי זהו זה.‬
‫זו התשובה.‬
‫מה התשובה?‬
‫בטוח שאתה רוצה רק מים?‬
‫יש לנו קולה, ספרייט, ד"ר פפר.‬ ‫-קולה זה טוב. תודה.‬
‫טוב, תקשיב עד הסוף.‬
‫איך אל פתחה את שער האם?‬
‫היא יצרה קשר עם הדמוגורגון.‬
‫במגע על-חושי. בדיוק כמו…‬
‫וקנה כשהוא מטיל כשפים.‬ ‫-בדיוק.‬
‫אז מה אם בכל הריגה,‬
‫הוא לא רק הורג אותם,‬
‫הוא יוצר חיבור על-חושי חזק‬ ‫עם הקורבנות שלו?‬
‫חיבור מספיק חזק‬
‫כדי לקרוע חור במרקם הזמן והמרחב.‬
‫הוא פותח עוד שערים.‬
‫בינגו.‬
‫קיבלתי. אנחנו עדיין אצל משפ' וילר.‬
‫למה שהוא יפתח שערים?‬ ‫-כדי להשתלט על העולם.‬
‫מי ידוע לנו שרוצה להשתלט על העולם?‬
‫מצליף המוחות.‬
‫אז אם הדמוגורגון היה רק החייל הפשוט שלו,‬
‫וקנה הוא גנרל חמשת הכוכבים שלו.‬
‫גנרל בעל חמישה כוכבים עם הכוח לפתוח שערים.‬
‫לעזאזל.‬ ‫-לעזאזל.‬
‫לעזאזל. זה היה בלתי מובן בעליל.‬
‫איבדת אותי ב"שער האם".‬ ‫תהיה ילד טוב, תריץ לאחור.‬
‫את זוכרת את מעבדת הוקינס?‬
‫לא. הדחקתי את זה.‬
‫את חושבת שאלה היו הקומוניסטים וזה לא נכון.‬ ‫-אז מה הלייזר העצום ההוא עשה?‬
‫חרא.‬
‫אולי הגיע הזמן למצוא מנקה, וילר.‬
‫בואו. אני לא רוצה להישאר כאן‬ ‫יותר ממה שצריך.‬
‫היא יצרה איכשהו סדק בין הזמן למרחב‬
‫עוצמתי מספיק כדי לקרוע…‬
‫אלה לא אקדחים.‬
‫העקבים מחודדים,‬
‫אבל קיוויתי למשהו בסגנון של קליע קטלני.‬
‫אני לא מבינה.‬ ‫-אולי שמת אותם במקום אחר.‬
‫יש ילדה בת שש בבית.‬ ‫אני יודעת איפה הנשק שלי.‬
‫וחוץ מזה, זרקתי את אלה לפני שנים.‬
‫- כימיה‬ ‫מה מגדיר זהות של יסוד? -‬
‫אלוהים. כמה כאלה הכנת?‬
‫אמרת שאתה רוצה לעזור.‬
‫אני מבינה שהציונים חשובים לך,‬
‫אבל אולי תלמדי כשנצא מכאן?‬
‫אלה מכימיה מכיתה י'.‬
‫וזה… הטפט הזה ישן.‬
‫והמראה הזו הלכה למכירת חצר.‬
‫ואתה…‬
‫אתה לא אמור להיות פה.‬
‫נתתי אותך לבת דודה ג'ואנה לפני שנתיים.‬
‫- 6 בנובמבר 83': סטיב ואני השלמנו.‬ ‫וברב בטוח יודעת עכשיו -‬
‫מה זה?‬
‫ננסי, את מלחיצה אותי.‬
‫נראה לי שהסיבה שהאקדחים שלי לא פה‬
‫היא כי הם עדיין לא קיימים.‬
‫הם לא…‬
‫קיימים?‬
‫היומן הזה אמור להיות מלא. הוא לא.‬
‫הפעם האחרונה שכתבתי‬ ‫הייתה ב-6 בנובמבר, 1983.‬
‫היום שבו ויל נעלם.‬
‫היום שבו השער נפתח.‬
‫אנחנו בעבר.‬
‫דסטין!‬
‫אתה שומע אותי? דסטין!‬
‫דסט… שלום?‬
‫אולי באמת יש לו כלבת.‬ ‫-שלום!‬
‫מה אתה עושה?‬
‫שלום!‬
‫הוא כאן. הנדרסון.‬ ‫החרא הקטן הזה, הוא כאן. הוא כאילו…‬
‫הוא בתוך הקירות או משהו. תקשיבו.‬
‫דסטין.‬
‫דסטין!‬
‫דסטין! אתה שומע אותי?‬
‫וזה מביא אותנו לשאלה שהעלית מלכתחילה.‬
‫איך ולמה יש שער באגם האוהבים?‬
‫בואו ננתח. מה משותף לאילבן ולווקנה?‬
‫דסטין!‬
‫דסטין?‬ ‫-דסטין!‬
‫טוב, או שהילד לא שומע אותנו‬ ‫או שהוא מניאק מוחלט.‬
‫ויל מצא דרך.‬ ‫-מה?‬
‫ויל.‬
‫הוא מצא דרך לדבר עם ג'ויס דרך האורות.‬
‫האורות?‬ ‫-כן.‬
‫המתג. נסי את המתג.‬ ‫-טוב.‬
‫זה לא עובד.‬
‫חבר'ה?‬
‫אתם רואים את זה?‬
‫…כדי לפתוח קרע בזמן ובמרחב,‬ ‫בדיוק כמו שער האם.‬
‫וואו.‬
‫אבל בכל זאת שער.‬
‫זה…‬
‫מדגדג.‬
‫זה מרגיש די טוב.‬
‫מישהו יודע קוד מורס?‬
‫לא.‬
‫רגע, אות מצוקה (SOS) נחשב?‬
‫זה…‬
‫זה טוב?‬
‫אז התאוריה שלנו כרגע‬ ‫היא שווקנה יוצר קשר מרחוק מעליית הגג שלו.‬
‫אנו לא יודעים למה.‬ ‫אנו מניחים שהוא יכול לעשות זאת מכל מקום.‬
‫את בכלל מקשיבה לי?‬ ‫-כן, אני מקשיבה.‬
‫רק ש…‬
‫אמרת שעקבת אחרי וקנה דרך האור, נכון?‬
‫כן, למה?‬
‫כי אני חושבת שהוא כאן.‬
‫זה מצליח.‬
‫"אס."‬
‫"או."‬
‫"אס."‬
‫היי,‬
‫זוכרים שאמרתי שהם לא יהיו טיפשים מספיק‬
‫כדי לעבור דרך ווטרגייט?‬
‫כן?‬
‫הערכתי אותם יתר על המידה.‬
‫אדוני מנהל הכלא, יש לך בית סוהר יפהפה.‬
‫מה אתה אומר?‬
‫מה אתה אומר על זה?‬
‫זה מה שחשבתי, כן.‬
‫אדוני המנהל.‬
‫נעים מאוד.‬
‫אני יורי, כמובן,‬ ‫אבל תרשה לי להציג את…‬
‫חרא.‬
‫אני מצטער.‬
‫מה?‬
‫אתה יכול בבקשה להפסיק לשחק עם הדבר הזה?‬
‫אני לא משחק. אני מתאמן.‬
‫ואת יכולה בבקשה להפסיק לדבר איתי‬ ‫ולהישאר בדמות?‬
‫תזכרי, את מבוהלת, מפחדת, מבולבלת.‬
‫כן, אני באמת מבוהלת, מפחדת ו…‬ ‫-טוב. בסדר. כן. טוב.‬
‫יורי איסמאילוב.‬
‫היי!‬
‫סוף סוף אנו נפגשים.‬
‫חבר רב סרן.‬
‫זה המרגל של באומן?‬
‫הוא נראה שונה.‬
‫מכוער יותר פנים אל פנים. אני יודע.‬
‫הוא גם התגלח כדי שלא יזהו אותו.‬
‫ממזר חלקלק.‬
‫שקט, חלאה אמריקנית!‬
‫מספיק ממך! מספיק!‬
‫עכשיו אותה…‬
‫אותה הייתי מזהה מהצד השני של היבשת.‬
‫היא הייתה יותר יפה במדים, אבל עדיין,‬
‫די יפה, נכון?‬
‫כן, נעימה למראית עין, חבר.‬
‫אבל לא כל כך נעימה לאוזניים לצערי.‬
‫איפה הוא?‬
‫מה עשית עם הופר,‬ ‫חזיר קומוניסטי דוחה שכמוך?‬
‫כמו שאמרתי,‬
‫לא נעימה.‬
‫אבל אני חייב לומר,‬
‫גם אני סקרן.‬
‫האמריקני השני.‬
‫מה עשיתם איתו?‬
‫לא יודע למה,‬ ‫אבל אני מתאר אותו על מתקן עינויים,‬
‫בקור, גפיים מתוחים,‬
‫הציפורים מנקרות את העיניים שלו.‬
‫אני קרוב?‬
‫שמעתי סיפורים על יורי איסמאילוב,‬
‫מבריח חמאת הבוטנים.‬
‫ואתה…‬
‫אתה לא היורי ששמעתי עליו.‬
‫אני…‬
‫לא?‬
‫לא.‬
‫ליורי שסיפרו לי עליו היה חסר בורג.‬
‫ולך…‬
‫חסרים הרבה ברגים.‬
‫אני מקווה שלא הפסדנו את המופע.‬
‫להפך, הגעתם בדיוק בזמן.‬
‫המפתח הזה ייתן לכם גישה לארון הנשק הזה.‬
‫תבחרו כל נשק שתרצו.‬
‫תעבדו ביחד או לחוד.‬
‫מה קורה?‬
‫מסבירים להם את החוקים.‬
‫החוקים של מה?‬
‫אני יכול להגיד לך,‬
‫אבל זה יהרוס את כל הכיף, לא?‬
‫חכו לזמזם.‬
‫חכו.‬
‫אם תזוזו לפני הזמזם,‬
‫יירו בכם.‬
‫זה מובן?‬
‫כן.‬
‫הייתי מאחל לכם הצלחה,‬
‫אבל זה לא יעזור לכם.‬
‫בוא נקווה שתפילותיך נשמעו, אמריקני.‬
‫את מחפשת משהו קצת יותר מאתגר?‬
‫נסי לא להראות רגש כשאדבר, בסדר?‬
‫תמשיכי לשחק אם את מבינה.‬
‫שתיים עדיין מתאושש במרפאה.‬
‫עוקבים אחריו כעת, אבל ברגע שהוא ישוחרר,‬
‫הוא והאחרים ינסו להרוג אותך.‬
‫כאן,‬
‫בחדר הזה.‬
‫ואבא‬
‫יאפשר לזה לקרות.‬
‫למעשה, הוא רוצה שזה יקרה.‬
‫הוא מתכנן את זה כבר זמן מה.‬
‫תישארי רגועה.‬
‫תתרכזי במשחק.‬
‫יש סיבה לכך ששתיים והאחרים‬ ‫הצליחו לברוח מהחדר שלהם אתמול בלילה.‬
‫לכך שמצלמות האבטחה היו כבויות.‬
‫לכך שאבא העניש היום את שתיים.‬
‫הם לא מבינים את זה,‬ ‫אבל הוא מזיז אותם כמו כלים על הלוח הזה.‬
‫מניע אותם‬
‫לעשות בדיוק מה שהוא רוצה.‬
‫וזה…‬
‫למה?‬
‫את מפחידה אותו.‬
‫הוא יודע שאת יותר עוצמתית מהשאר.‬
‫והוא גם יודע שהוא לא יכול לשלוט בך.‬
‫זה כל מה שהוא רוצה.‬
‫שליטה.‬
‫ראיתי את זה קורה.‬
‫לכן רציתי לעזור לך, אבל רק החמרתי את המצב.‬
‫זה שעזרת לי…‬
‫גרם לאבא לפגוע בך.‬
‫ולכן את חייבת לברוח.‬
‫היום.‬
‫אבל הם צופים בנו.‬
‫מקרוב.‬
‫אם את רוצה לצאת מכאן בחיים,‬ ‫את חייבת לעשות בדיוק מה שאני אגיד.‬
‫את מבינה?‬
‫למה אתה עדיין עוזר?‬
‫כי אני מאמין בך.‬
‫הגיע הזמן שתשתחררי מהגיהינום הזה.‬
‫היי!‬
‫אני מצטער.‬ ‫-סליחה.‬
‫על הבנתך.‬
‫קדימה.‬
‫טוב, זהו זה. קדימה.‬ ‫-כן, בסדר.‬
‫טוב, אתם רואים את זה?‬
‫לכל הרוחות!‬
‫אנחנו לא מזיזים את זה,‬ ‫אבל ננתק את זה מהחשמל. חכו.‬
‫תמשוך.‬
‫טוב, תנסו עכשיו.‬
‫בסדר.‬
‫"ה'."‬
‫"היי!"‬ ‫-היי!‬
‫זה עבד.‬
‫כן!‬
‫היי!‬
‫בסדר.‬
‫"ת… ק…"‬
‫"ו…"‬
‫"תקו…"‬ ‫-תקול?‬
‫"ע…י…ם"‬
‫"תקועים."‬
‫כן.‬ ‫-נכון.‬
‫טוב, הם תקועים בעולם ההפוך.‬ ‫-טוב.‬
‫אתם לא יכולים לחזור דרך ווטרגייט?‬
‫מה זה ווטרגייט?‬ ‫-כי זה מתחת למים וזה שער.‬
‫זה חמוד.‬
‫נכון.‬ ‫-לא. הוא…‬
‫זה שש?‬
‫"מ"?‬ ‫-לא, "מ".‬
‫כן.‬ ‫-"מ…א…ו…ב…"‬
‫"מאוב"?‬
‫מאוב…‬
‫"מאובט."‬ ‫-מאובטח."‬
‫מאובטח?‬ ‫-בסדר. ווטרגייט מאובטח.‬
‫מושלם. כן.‬
‫אנחנו חושבים שיש לנו תאוריה שתעזור בזה.‬
‫כן.‬ ‫-ילד גאון.‬
‫אנחנו חושבים שווטרגייט הוא לא השער היחיד.‬ ‫שיש שער בכל אתר רצח.‬
‫מישהו מבין על מה הוא מדבר?‬
‫לא.‬ ‫-אין לי מושג.‬
‫טוב. ברצינות?‬
‫כמה פעמים אני צריך להיות צודק‬ ‫לפני שתסמכו עליי?‬
‫אלוהים. הוא צריך לרסן את האגו שלו.‬
‫זה הטון שלו. נכון?‬
‫אני יודע.‬ ‫-טוב.‬
‫אז כמה רחוק הקרוואן שלך?‬
‫אחד עשר קילומטר.‬
‫ננסי?‬
‫אני יודעת שהבית שלך קפא בזמן בצורה מלחיצה,‬
‫אבל לא היו לכם אופניים?‬
‫יש משהו?‬
‫לא. היא דבקה בסיפור שלה.‬
‫הם הלכו לאגם לשחיית לילה.‬
‫ננסי הגיעה בשלב מסוים…‬
‫…אותו הדבר שהיא אמרה כאן על הספה.‬
‫זה בערך כל מה שהיא אמרה לנו.‬
‫היא דבקה בגירסה שלה.‬
‫לא היינו צריכים להתחיל איתה.‬
‫היא הייתה…‬
‫די נבזית.‬
‫אנחנו נמצא את הבת שלך, גברת וילר.‬
‫אל תדאגי.‬
‫אחד הפרחחים הקטנים האלה‬ ‫יפתח את הפה, אני בטוח.‬
‫איפה הם?‬
‫למעלה.‬
‫מתבכיינים.‬
‫חזירים קטנים.‬
‫היי, חזירים קטנים.‬
‫תנו לשוטר קלאהן להיכנס.‬
‫קדימה!‬ ‫-היי!‬
‫סלחו לי! לא, תחזרו הנה!‬ ‫-קדימה!‬
‫אני לא צוחק.‬ ‫-תעשו את זה!‬
‫אני מניחה שזו רק עבירה קלה.‬ ‫-היי!‬
‫לא!‬
‫לוקאס!‬ ‫-דסטי!‬
‫דסטי!‬
‫לוקאס, אריקה! תחזרו הנה!‬
‫דסטי!‬
‫זה הדבר האהוב עליך, נכון?‬
‫איך אתה מרגיש היום?‬
‫בסדר.‬
‫אתה מוכן לשיעורים נוספים?‬
‫יופי.‬
‫יש לי סחרחורת.‬
‫סחרחורת?‬
‫כן.‬
‫והאור.‬
‫האור מכאיב לי בראש.‬
‫סליחה על ההפרעה.‬
‫הכול בסדר?‬ ‫-אני לא בטוח.‬
‫היא אומרת שהיא עדיין מסוחררת.‬ ‫האורות מכאיבים לה.‬
‫מכאיבים למי?‬
‫שקט.‬
‫בואי אחריי.‬
‫עכשיו,‬
‫יהיה פה קצת מפחיד,‬
‫אבל זה‬
‫יוביל אותך אל מעבר לגדר המעבדה אל היער.‬
‫אבל אתה גדול מדי.‬
‫אני לא בא איתך, אילבן.‬
‫התכוונתי למה שאמרתי‬ ‫כשקראתי למקום הזה כלא.‬
‫וכולם כאן אסירים, לא רק את.‬
‫לא רק האחים והאחיות שלך,‬ ‫גם השומרים והמטפלים.‬
‫גם אני.‬
‫הנה.‬
‫את מרגישה את זה?‬
‫אבא שלך קורא לזה סוטריה.‬
‫זה מחליש אותי, מאתר אותי.‬
‫גם אם הייתה עוד דרך החוצה, הוא ימצא אותי.‬ ‫ואם הוא ימצא אותי, הוא ימצא אותך.‬
‫מה אם אני אעלים את זה?‬
‫עזרת לי,‬
‫אני אעזור לך.‬
‫תישארו רגועים.‬
‫תישארו קרובים.‬
‫תיצמדו לתוכנית.‬
‫אמריקני!‬
‫אני אוהב את החלק הזה.‬
‫כשהם עדיין מאמינים שיש תקווה.‬
‫לא משנה מה יצא משם,‬
‫אל תזוזו מעמדותיכם.‬
‫אל תזוזו מעמדותיכם!‬
‫מה האמריקני עושה?‬
‫לא יודע.‬
‫תברר!‬
‫אם תזוז מילימטר, אני אהרוג אותך.‬
‫מה?‬
‫נו כבר!‬
‫מה זה? איזו בדיחה מעוותת?‬
‫זו לא בדיחה. כמו שאמרתי…‬
‫האמריקנים מאוד ערמומיים.‬
‫קדימה.‬
‫תגיד לי שלא נגמר הגז.‬
‫קדימה!‬
‫אם אתה רוצה לחיות,‬
‫אז אתה תעצור את המשחק החולני הזה,‬
‫ותשחרר את החבר שלנו.‬
‫אם כך, אני חושש שתיאלצו להרוג אותי.‬
‫כי החבר שלכם כבר מת.‬
‫קדימה!‬
‫מה אתם עושים?‬
‫תישארו ביחד, טיפשים!‬
‫תורה לסוהרים לירות. להרוג אותו!‬
‫אם אתן את ההוראה הזו,‬ ‫מחר יירו בי ואמות כבוגד.‬
‫אם אתה רוצה להרוג אותי, קדימה!‬
‫קדימה!‬
‫אחורה!‬
‫עוף אחורה!‬
‫אחורה!‬
‫אני אהרוג אותו!‬
‫זרוק את האקדח שלך. זרוק אותו אליי.‬
‫אתה, תפתח את הדלתות למטה.‬
‫הבנת?‬
‫תפתח את הדלתות.‬
‫אם תפתח את כל הדלתות,‬
‫המפלצת תשוחרר ברחבי הכלא‬
‫וכולנו נמות.‬
‫אני אלחץ על ההדק! תפתח את הדלתות!‬
‫הם יצטרכו איל ברזל כדי לפתוח את הדלת הזו.‬
‫תן למפלצת לאכול.‬
‫אתה חושב שאני משחק משחקים?‬
‫אתה חושב שלא אעשה את זה?‬
‫תפתח את הדלתות!‬
‫אם אפתח את הדלתות,‬
‫אני אגזור גזר דין מוות לא רק על עצמי,‬
‫אלא גם על כל חבריי לנשק.‬
‫לא אוכל לעשות זאת בלב שלם.‬
‫לא אעשה זאת.‬
‫אני חייב להודות, אתם הקומוניסטים‬
‫ממש מסורים.‬
‫אחורה!‬
‫אחורה! תתרחק!‬
‫אחורה!‬
‫בסדר.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-אין לי מושג. יש הרבה כפתורים.‬
‫אני לא רואה. אני צריך את המשקפיים. חכי.‬
‫בוא הנה. לא.‬
‫תן לי. הם שלי!‬
‫הזמן אוזל פה!‬
‫אני מנסה!‬
‫לא. ג'ויס, אין לנו מושג‬ ‫מה הכפתורים האלה עושים.‬
‫את לא יכולה פשוט ללחוץ ככה.‬
‫תתרחק!‬
‫אחורה! תתרחק!‬
‫ג'ויס, תירגעי.‬
‫בחייך!‬
‫אמריקני!‬
‫זה הצליח!‬
‫תסגרי אותן, ג'ויס.‬
‫תסגרי אותן!‬
‫לרגע חשבתי שזכינו לנס שלך.‬
‫אבל עברנו מכלא אחד לשני.‬
‫- פארק קרוונים פורסט הילס -‬
‫כאן.‬
‫זה בטח שיא גינס.‬ ‫הכי הרבה קילומטרים במרחב הבין-ממדי.‬
‫שאפתי המון מהחרא הזה.‬
‫זה תקוע לי בגרון.‬
‫לעזאזל.‬
‫כאן כריסי מתה.‬
‫בדיוק איפה שהיא מתה.‬
‫אני חושבת שיש שם משהו.‬
‫מה זה, לעזאזל?‬
‫אין מצב.‬
‫שלום לכם.‬
‫היי.‬
‫לעזאזל, זה הזוי.‬
‫באדה-באדה-בום!‬
‫זכרי, לא תוכלי להכאיב לי‬ ‫יותר ממה שהם הכאיבו לי.‬
‫מי ידע שמשהו כל כך קטן‬ ‫יכול לגרום לכל כך הרבה צרות?‬
‫תודה.‬
‫הנה הם!‬
‫עצרו!‬ ‫-רוצי.‬
‫עצרו!‬
‫תחסמו אותם!‬
‫היי!‬
‫לאן נראה לכם שאתם הולכים?‬
‫תיצמדו לקיר.‬
‫שניכם. עכשיו!‬
‫לא.‬
‫את לא צריכה לפחד מהם, אילבן.‬
‫כבר לא.‬
‫תתפסו אותם.‬
‫בואי.‬
‫חכי פה. אל תזוזי.‬
‫אני אמצא לנו דרך החוצה.‬ ‫-חכה.‬
‫איך אתה…‬
‫כמו שאמרתי,‬
‫אנחנו דומים,‬
‫את ואני.‬
‫הכתמים האלה…‬
‫אני לא יודע ממה הכתמים האלה.‬
‫אני לא בטוח איך זה יעבוד מבחינה פיזיקלית.‬
‫אבל…‬
‫על החיים ועל המוות.‬
‫בבקשה.‬
‫ואם התאוריה שלי נכונה…‬
‫אברה קדברה.‬ ‫-לעזאזל.‬
‫טוב, תמשכו, תראו אם זה מחזיק.‬
‫זה הדבר הכי מטורף שראיתי בחיי.‬
‫וראיתי דברים מטורפים.‬
‫אני מניחה שאני שפן הניסיונות.‬
‫בואו נפנה את משטח הנחיתה.‬
‫לא, אלוהים!‬
‫תודה לאל.‬
‫זה היה כיף.‬
‫טוב, אז אני אלך.‬
‫טוב.‬
‫זהירות.‬
‫זה…‬
‫באמת היה כיף.‬
‫חרא.‬
‫נתראה בצד השני.‬
‫בצד השני.‬
‫יפה.‬
‫ננסי.‬
‫היי!‬
‫תישארי איתי. ננסי! היי!‬
‫ננסי, תתעוררי.‬
‫תתעוררי! ננסי!‬ ‫-וקנה.‬
‫את זוכרת מה עשית, ננסי?‬
‫או שכבר שכחת?‬
‫כשאני הורג מישהו…‬
‫אני לא שוכח לעולם.‬
‫ננסי!‬
‫ביקשתי ממך לחכות.‬
‫למה את בוכה עליהם, אילבן?‬
‫אחרי כל מה שהם עשו לך?‬
‫את חושבת שאת זקוקה להם, אבל את לא.‬
‫את לא.‬
‫אבל אני יודע שאת מפחדת.‬
‫גם אני פחדתי פעם.‬
‫אני יודע‬
‫איך זה‬
‫להיות שונה.‬
‫להיות לבד‬
‫בעולם הזה.‬
‫אני מבין שחיפשת אותי, ננסי.‬
‫היית כל כך קרובה.‬
‫כל כך קרובה לאמת.‬
‫מה שלום ויקטור הזקן, העיוור והטיפש?‬
‫הוא התגעגע אליי?‬
‫התכוונתי לחזור אליו,‬
‫אבל הייתי עסוק.‬
‫עסוק מאוד.‬
‫מה אמרתי לך?‬ ‫-וואו.‬
‫זה מדהים.‬
‫זה נראה כמו באגדות.‬
‫חלום.‬
‫אליס, אל תרוצי.‬
‫הוא כל כך גדול!‬
‫זה נחמד.‬
‫כן.‬
‫כמוך,‬
‫לא השתלבתי עם הילדים האחרים.‬
‫משהו לא היה בסדר איתי.‬
‫כל המורים והרופאים אמרו שאני…‬
‫"שבור",‬
‫ככה הם אמרו.‬
‫ההורים שלי‬
‫חשבו שסביבה אחרת, התחלה חדשה בהוקינס,‬
‫עשויים לרפא אותי.‬
‫זה היה מגוחך.‬
‫כאילו שהעולם יהיה שונה כאן.‬
‫אבל אז…‬
‫להפתעתי, הבית החדש שלנו סיפק…‬
‫תגלית.‬
‫ותחושת שליחות חדשה.‬
‫מצאתי קן של אלמנות שחורות בתוך פתח אוורור.‬
‫רוב האנשים פוחדים מעכבישים.‬
‫הם מתעבים אותם.‬
‫ועם זאת,‬
‫חשבתי שהם מרתקים למדי.‬
‫יותר מזה,‬
‫מצאתי בהם נחמה רבה.‬
‫קרבה.‬
‫כמוני,‬
‫הם יצורים מתבודדים.‬
‫ולא מובנים נכונה בצורה קיצונית.‬
‫הם אלים בעולם שלנו.‬
‫הטורפים החשובים מכולם.‬
‫הם משתקים וניזונים מהחלשים,‬
‫מביאים איזון וסדר‬ ‫למערכת אקולוגית חסרת יציבות.‬
‫אבל העולם האנושי שיבש את ההרמוניה הזאת.‬
‫את מבינה,‬
‫בני אדם‬
‫הם מזיקים ייחודיים,‬
‫הם מתרבים‬
‫ומרעילים את העולם שלנו,‬
‫הכול תוך כדי אכיפת סדר משלהם.‬
‫סדר מאוד לא טבעי.‬
‫במה שאחרים ראו סדר,‬ ‫אני ראיתי כתונת משוגעים.‬
‫עולם אכזרי ומעיק‬
‫שמוכתב על ידי כללים מומצאים.‬
‫שניות, דקות,‬
‫שעות, ימים, שבועות, חודשים,‬
‫שנים, עשורים.‬
‫כל חיים הם עותק דהוי ופחות מאלו שקדמו להם.‬
‫לקום, לאכול, לעבוד, לישון,‬
‫להתרבות ולמות.‬
‫כולם‬
‫פשוט‬
‫מחכים.‬
‫מחכים‬
‫שהכול ייגמר.‬
‫תוך כדי שהם מופיעים במחזה מטופש ונוראי,‬
‫יום אחרי יום.‬
‫לא יכולתי לעשות זאת.‬
‫לא יכולתי לחסום את מוחי‬
‫ולהצטרף לטירוף.‬
‫לא יכולתי להעמיד פנים.‬
‫והבנתי‬
‫שאני לא חייב.‬
‫יכולתי לקבוע חוקים משלי.‬
‫אוכל להחזיר את האיזון לעולם שבור.‬
‫טורף…‬
‫אבל למטרה טובה.‬
‫כשהתאמנתי, הבנתי‬
‫שאני יכול לעשות יותר ממה שדמיינתי.‬
‫יכולתי לחדור לתוך אחרים,‬
‫לתוך המוחות שלהם,‬
‫לתוך הזיכרונות שלהם.‬
‫הפכתי לחוקר.‬
‫ראיתי את זהותם האמיתית של ההורים שלי.‬
‫כלפי חוץ,‬
‫הם הציגו את עצמם כאנשים טובים ונורמליים.‬
‫אבל כמו כל דבר אחר בעולם, הכול היה שקר.‬
‫שקר נוראי.‬
‫הם עשו דברים, אילבן.‬
‫דברים כל כך איומים.‬
‫הראיתי להם את הזהות האמיתית שלהם.‬
‫הצבתי מולם מראה.‬
‫אבי התמים האמין‬
‫שזה היה שד שהטיל עליהם קללה‬ ‫בגלל החטאים שלהם.‬
‫אבל אמא שלי ידעה איכשהו.‬
‫ידעה שאני זה שהחזיק את המראה,‬
‫והיא תיעבה אותי בשל זה.‬
‫היא קראה לרופא, מומחה.‬
‫היא רצתה שהוא יאשפז אותי‬ ‫במחלקה סגורה, שיתקן אותי,‬
‫אפילו שלא אני הייתי השבור. הם היו שבורים.‬
‫אז היא לא הותירה לי ברירה.‬
‫לא נותרה ברירה אלא לפעול.‬
‫להשתחרר.‬
‫עם כל חיים שלקחתי, נעשיתי חזק יותר.‬
‫עוצמתי יותר.‬
‫הם הפכו לחלק ממני.‬
‫אבל עדיין הייתי ילד.‬
‫ועדיין לא הייתי מודע לגבולות שלי.‬
‫וזה כמעט הרג אותי.‬
‫הוא נעצר, הואשם במותן‬ ‫של אחותי ושל אמא שלי,‬
‫בדיוק כמו שתכננתי.‬
‫אבל הייתי רחוק מלהיות חופשי.‬
‫התעוררתי מתרדמת‬ ‫ומצאתי את עצמי בחזקתו של רופא,‬
‫אותו רופא שקיוויתי להימלט ממנו.‬
‫ד"ר מרטין ברנר.‬
‫אבא.‬
‫אבל האמת…‬
‫האמת היא שהוא לא רצה רק לחקור אותי.‬
‫הוא רצה יותר.‬
‫הוא רצה לשלוט.‬
‫כשאבא הבין לבסוף שהוא לא יוכל לשלוט בי,‬
‫הוא ניסה לשחזר אותי.‬
‫הוא פיתח תוכנית.‬
‫ועד מהרה,‬
‫נולדו אחרים.‬
‫את נולדת.‬
‫ואני כל כך שמח שנולדת, אילבן.‬
‫כל כך שמח.‬
‫הם לא עזבו, אילבן.‬
‫הם עדיין איתי.‬
‫כאן בפנים.‬
‫עבדת עליי.‬
‫עבדתי עלייך?‬
‫לא, הצלתי אותך.‬
‫את אסירה כאן,‬
‫בדיוק כמוני.‬
‫בעיני אבא שלך, את לא יותר מחיה, מפלצת,‬
‫עכבר מעבדה שצריך לאלף.‬
‫אבל האמת, אילבן,‬
‫האמת היא ההפך הגמור.‬
‫את יותר טובה מהם.‬
‫נעלה.‬
‫לכן את מפחידה אותו.‬
‫אם תבואי איתי,‬
‫תהיי חופשייה בפעם הראשונה בחייך.‬
‫תארי לעצמך מה נוכל לעשות ביחד.‬
‫נוכל לעצב מחדש את העולם,‬
‫ליצור אותו מחדש איך שנראה לנכון.‬
‫תצטרפי אליי.‬
‫לא.‬
‫הוא מצא את כוחו בזיכרון מהעבר שלו.‬
‫משהו שהעציב אותו.‬
‫אבל גם הכעיס אותו.‬
‫יש לך זיכרון כזה?‬
‫לא! ג'יין!‬
‫לא!‬
‫זה לא היה אמור להיגמר ככה.‬
‫ג'יין.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫ג'יין.‬
‫זה קורה.‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬