Kde je?
Kde byl Eddie, když se to stalo?
Co…
Cože?
Eddie.
Kde byl Eddie, když se to dělo?
Byl…
v loďce, jak jsem říkal.
Jasně.
No ale…
kdo pak vyzvedl Patricka nad hladinu?
Cože?
Vy mě neposloucháte.
- Proč mě neposloucháte? - Posloucháme.
Ne, neposloucháte.
Eddie je…
Je to služebník.
Jen služebník.
Služebník?
Ďábla.
Spaktoval se s ním a teď má jeho schopnosti.
Vy mi nevěříte.
Jen se to…
snažíme celé pochopit.
Jo.
Jak chcete zastavit ďábla, když nevěříte, že existuje?
SERIÁL NETFLIX
KAPITOLA ŠESTÁ: DO HLOUBKY
Můžu to zastavit.
Aby to tolik nebolelo.
Kde je ta holka?
Řekl jsem vám,
že ne…
že nevím.
Pro to, co se děje, jsou dvě možná vysvětlení.
Vysvětlení číslo jedna:
Ty děti vraždí neviditelné strašidlo z jiné dimenze.
Vysvětlení číslo dva:
Brennerův mazlíček nám zase zdivočel
a Brenner a ti jeho poskoci se to teď snaží ututlat.
Zřejmě aby mohli prodat Jedenáctku Sovětům.
Řekni mi,
co z toho ti přijde pravděpodobnější?
Já nevím.
Ještě máš šanci se zachránit, Wallaci.
Kde je?
Ne!
Víš, co se děje v těle při mrtvici?
Přeruší se přítok krve do mozku.
Naruší se nervová spojení a mozek začne zapomínat,
jak tělo ovládat.
Jak jíst. Jak mluvit.
Jak chodit.
Při tom loňském útoku
se v tvém těle odehrálo něco velmi podobného.
Ale stejně jako se člověk po mrtvici zase rozchodí,
i tvé schopnosti mohou být plně obnoveny.
Pořád tam někde jsou.
Stačí si jen vzpomenout.
Všechno, co se v laboratoři dělo,
jsem zaznamenával na kameru.
Všechny zdary i nezdary.
Ty teď musíš svou minulost nejen shlédnout,
ale znovu ji plně prožít.
Věřím, že tímto způsobem můžeme ty přerušené spoje obnovit.
Ostatně jak jsme dnes viděli, ten proces už začal.
Jestli jsem tohle zažila,
proč si to nepamatuju?
Protože nechceš.
Náš mozek má určité obranné mechanismy,
kterými nás chrání před ošklivými vzpomínkami.
Před traumaty.
Všechny ty vzpomínky jsi pohřbila.
Tatínku,
když jsem byla tam uvnitř,
něco jsem viděla.
Byla tam krev.
Spousta krve.
To byla jen další vzpomínka.
Mnohem intenzivnější. Prodrala se z podvědomí.
Máš v sobě démony.
Démony z minulosti.
Proto musíme postupovat pomalu.
Krůček po krůčku.
Vzpomínku za vzpomínkou.
Když budeme spěchat,
hrozí, že se v té temnotě ztratíš.
To bychom pak byli
ztraceni my všichni.
Eriku, dávám si pauzu.
Už zase?
Jo, vyřiď Milovi, ať do toho příště nedává tolik cibule.
Nejsem srab, ale můžu počkat v autě? Tohle bude totiž trapas jako prase.
Bude to v pohodě.
Já jen nechci znovu vidět ten Eddieho zklamanej výraz. Fakt ne.
Dá si pár pivek a bude v pohodě.
Jako moje máma.
Co si to trochu nacvičit?
„Čau, Eddie. Dnes začneme dobrou zprávou.
Vezeme ti blafy dle Dustinova výběru a taky pakl piv.
Jo a taky jsme našli Vecnu.
Bohužel je ale v jiný, mnohem hrůzostrašnější dimenzi,
kam se nedostaneme, protože brána je zavřená.
Nijak na něj nemůžeme, takže seš v loji.
Teda v loji jsi byl i předtím, ale teď jsi ve dvojitým, trojitým loji.“
Počkej, takhle bych mu to neříkal.
„Jsme k Vecnovi o krok blíž.“
To mu řekneme. To je zásadní.
Vidíš, Robin? Pozitivní přístup dokáže divy.
Aha.
Do háje.
Nic tu neuvidíte.
Ustupte.
Slyšeli jste?
Pojďte tudy.
…a chvíli po půlnoci jsme na oblastní tísňové lince obdrželi hovor,
který nahlásil vraždu zde na jezeře.
Tady se strážníkem Callahanem
jsme na místo činu dorazili jako první.
Šli jsme ke břehu Jezera milenců
vzdálenému asi deset metrů od tohoto domu.
Tam jsme našli oběť,
jíž je osmnáctiletý student Hawkinsovy střední školy,
Patrick McKinney.
Jeho končetiny…
- Bože. - …i tělo byly znetvořeny…
Dělá tu vůbec někdo něco? Kde je FBI?
- Máme očitého svědka… - To mě zajímá.
Vždyť nám tu řádí masový vrah.
Dále jsme identifikovali jednu podezřelou osobu.
Eddieho Munsona.
Uvítáme jakékoliv informace.
Ty vole.
Tohle není dobrý. To není ani trochu dobrý.
Všechny dotazy se pokusím zodpovědět ve dvě hodiny před radnicí,
kam vás tímto všechny zvu.
Teď se musím vrátit k práci, jak jistě chápete.
Je Eddie pořád v Hawkinsu?
Dustine, slyšíš mě? Wheelerová?
Ty vole, Eddie.
Seš v pořádku?
Nejsem, kámo. Ani zdaleka.
- Kde je? - Kde seš?
- U Kamenný hlavy. Znáš to tu? - Jo.
- To je u Cornwallisu a… - Garrettu. Já vím, kde to je.
Vydrž. Jedeme za tebou!
SALT LAKE CITY 16 KILOMETRŮ
PIZZA OD SURFAŘE
Vůbec necítím zadek.
Necítím zadek.
Vy cítíte zadek?
Já cítím zadek.
Pamatujte na slušný vychování.
Proč se přitom díváš na mě?
- Nedívám se na tebe. - Jsou věřící.
Taky jsem duchovně založenej.
Jo, to oni taky. Jen trochu jinak.
Ahoj.
Je doma Suzie?
Pryč s tebou, ty vyhubenče!
Ty stáhnutá kůže! Ty uzený volský jazyku!
Párty podle mýho gusta.
Pokousali mě.
Pomoc!
- Úžasný výkon. - Ahoj. Promiň, my hledáme Suzie.
Vy nevidíte, že zrovna natáčíme?
Pojďme dál.
Dobrý, zůstaň v tom, Tabitho. Zůstaň v tom.
Ahoj, hledáme Suzie.
Nezájem. Neznám.
Zase jsi to přesolil, Petere. Pamatuj na otcovy ledviny!
Corneliusi!
Kolikrát ti to mám říkat? Tohle není na hraní.
Jdeme.
Ještě jednou utečeš,
a zavolám otci.
A vy jste kdo?
Argyle.
A ty?
Eden.
- Jako ta zahrada. - Páni.
- Hledáme Suzie. - Nevíš, kde je?
Třetí patro, druhý dveře vlevo.
Klidně do ní strčte místo mě, do tý sobecký čtyřoký potvory.
Spolehni se.
Eden, já…
do ní za tebe strčím.
Pro tebe cokoliv.
No super. Není tady.
„Strčte do ní.“
- Suzie! - Ano?
Kdo ksakru jste a co děláte v mým pokoji?
- Dobrá otázka. - Počkej, poslouchej.
- Jsme Dustinovi kámoši. - Jo.
Potřebujeme tvoji pomoc.
Říkal jsi do hodiny.
Podcenil jsem to.
Myslela jsem, že je po tobě.
Co není, může být.
Jsme tu jako v zamrznutým pekle.
Na jihu nic není, ale tři kiláky na sever jsem zahlídl kouř.
Může to být město nebo dům. Možná tam někdo ví, kde ten lágr je.
To pochybuju. Je to tajný lágr.
To je fakt.
- Nějaký posun s naším přítelem? - Co bys řekl?
Hej!
Sráči!
My padáme. Máš poslední šanci.
Kde je ten lágr?
Jak jsem říkal.
Jurij pomůže jen za slušnou odměnu.
Ztrácíme s ním čas.
- Polovinu. - Co?
- Cože? - Slyšels dobře, paličáku.
Polovinu odměny.
Dvacet tisíc.
- Třicet tisíc. - Dvacet dva.
Dvacet pět.
Tak jo.
To vypadá, že tady máme
debila!
Sežral jsi mi to, co?
Sežral mi to.
Dostal jsem tě! Pěkně jsem tě dostal!
Z tohohle můžeš vytěžit jen jedno.
Vlastní život.
Ty nejsi vrah.
To máš pravdu. Není vrah.
Ne.
My tě totiž zabíjet nemusíme.
Prostě tě tu necháme.
Široko daleko totiž nic není.
Nikdo tě tady nenajde.
Nikdo z lidí.
- Viděl jsem stopy. - Stopy.
V lese, Juriji.
- Medvědí. - Medvědí.
Předpověděl sis vlastní budoucnost.
Zvedáme kotvy, holubičko?
Tak, tak.
Pá pá, Juriji.
Počkejte.
Měli byste jít na východ, ne na sever.
Mám tam sklad. Zásoby, zbraně, náklaďák.
Jestli chcete kámoše zachránit, musíme do věznice dorazit před setměním.
Pokud vůbec ještě žije.
Ven.
Všichni ven.
Hněte sebou!
Je konec, Američane.
Doufám, že jsi připravený.
Na co čekáte?
Pohyb.
Tak hněte sebou!
Pohyb!
Zdá se mi to, Američane?
Nebo je to skutečnost?
Co to s tím tvým americkým kámošem je?
Ztratil chuť do života.
A není to můj kámoš.
Je to tak, pane Prokletý?
Ztratil jsi chuť do života.
Jo, tak nějak.
Ale ne.
Američan se nezapře.
Plná huba keců, ale uvnitř srab.
Řekni mu, ať se nají.
Ať nás neoslabuje.
Čeká nás náročný souboj.
Jaký souboj?
Jsem na tomhle místě už týden.
První večer sem přišlo šest chlapů.
Šest.
Takových jako my.
Vycházeli odtud nažraní a spokojení.
Huby zamaštěné až k uším.
A jak zapadlo slunko, vyhnali je na nádvoří.
A nejen je.
Slýcháš ten řev?
Je to bestie.
Z jiného světa.
Stačilo 30 vteřin. Třicet!
A všech šest chlapů…
Plácáš nesmysly. Kdyby nás chtěli zabít, proč by plýtvali jídlem?
Chtějí, abychom byli silní.
Abychom měli energii s tím monstrem bojovat.
Trénují ho na válku.
Minulý týden dali těm chlapům i zbraně.
Jenže oni se nesmyslně rozprchli.
To my budeme držet při sobě.
A možná vydržíme.
Možná se dožijeme zítřka.
- Na zítřek! - Na zítřek!
Budu hádat.
Ta
bestie
je asi tři metry vysoká?
Má tenkou, bílou kůži?
Nemá tvář?
Ani oči?
Dělej, překládej.
Odkud tohle víš?
Viděl jsem ji.
Bojoval jsem s ní.
Všechny ty tvoje teorie
jsou jen kecy.
Víš, proč se hází predátorům v zajetí živá kořist?
Aby se nezačali nudit a nepřestali žrát.
Potřebují napětí z lovu.
My to monstrum nemáme trénovat pomocí mečů a seker.
Máme ho zabavit.
A tohle jídlo…
Tohle jídlo nás nemá posílit.
Má nás udělat
výživnějšími.
Aby to monstrum získalo potřebné živiny a proteiny k růstu.
Takže papejte, kluci.
Dobrou chuť.
Je to vaše poslední večeře.
Na které číslo míříš?
Na trojku.
Víš,
občas
pomůže na chvíli vypnout.
Na nic nemyslet.
Jsme umínění, co?
Víš,
někoho mi připomínáš.
Někoho, koho jsem dobře znal.
Uhádneš koho?
Jedničku?
- Tatínek říkal, že… - Neexistuje? Já vím.
Chceš slyšet tajemství?
Tatínek
občas neříká pravdu.
Strávil jsem s Jedničkou roky.
Přímo tady.
V tomto pokoji.
Kde je?
Tenhle příběh ti povyprávím jindy.
Asi nebude mít šťastný konec.
Ale byl ti dost podobný.
Se vším dlouho zápasil.
A pak jednoho dne vstoupil do této místnosti a byl
jako vyměněný.
Ptal jsem se ho, co se stalo, a on řekl…
Řekl mi, že na to přišel.
Začal čerpat sílu z jedné své vzpomínky.
Ze smutné vzpomínky.
A zároveň plné vzteku.
Nemáš taky takovou vzpomínku?
Vzpomínáš si, jak za tebou přišla ta cizí žena?
Když tady byla ještě Osmička?
Ta žena
ti říkala jménem.
Jane. Ne!
Jane!
Byla to
tvá matka.
Máma je mrtvá.
Umřela při porodu.
Kdo ti to řekl?
Tatínek.
Který občas neříká pravdu.
Toto místo
a tito lidé
nejsou tím, čím se zdají být.
- Dobré jitro, děti. - Dobré jitro, tatínku.
Dnes pro vás mám speciální plán.
Připraveni?
Ano, tatínku.
Dobrá. Sedmnáctko, otevřeš prosím dveře?
- Ano, tatínku. - Tak šup.
Až po tobě.
Měli jsme jí říct pravdu.
A všechno riskovat?
Ne.
Přijde na to včas sama.
Říkám ti, že nás vedeš blbě.
Je to na sever. Koukal jsem do mapy.
Víš, že to je oblíbený muchlovací místo?
Jo. No a?
Byl jsem to já, kdo ho proslavil.
Chápeš? Vlastně jsem ho sám objevil. Jdeme blbě.
Steve.
- Kam jdeš? Steve! - Přestaň remcat. Pojď, věř mi.
Takže naráz jdeme úplně někam jinam?
Jestli kvůli nim zabloudíme…
Hej.
Seš v pohodě?
Jo.
Jsem v pohodě, jenom…
Pořád musím myslet na Patricka.
Jo.
Přemýšlel jsem,
proč zrovna on.
A pak jsem si vzpomněl, jak jednou dorazil na trénink s monoklem.
Tvrdil, že upadl, ale bylo jasný, že kecá.
Každej, na koho Vecna zaútočí,
má v životě nějakej trabl.
- Něco, co ho… - Trápí.
Pronásleduje.
Jo.
Patricka jsem moc neznal,
takže bylo celkem snadný
to neřešit.
Ale tebe jsem znal.
A mrzí mě, že jsem na tebe kašlal.
Není to tvoje chyba.
- Ne. - Zmizela jsem.
Nezmizela.
To já tě přehlížel.
Víš?
Ale teď už tě vnímám.
Vnímám tě.
Bože, ti jsou rozkošní. Úplně bych je pomuchlala.
Jestli je na týhle apokalyptický misi něco pozitivního,
tak je to probouzení starých vášní, co neměly nikdy vyhasnout.
A na nikoho tím nenarážím.
Jasně.
Ale kdybych narážela, bylo by na tom něco špatnýho?
Chtít, aby byli kámoši šťastní?
Ty si myslíš, že nejsem šťastná?
Určitě seš.
Ale když jsem onehdy zmínila Jonathana, tak ses cukala nebo šklebila nebo…
Necukala jsem se ani nešklebila.
- Fajn. - Klape nám to.
- Jasně. - Fakt.
Dobře.
Jen…
Původně měl o prázdninách přijet,
ale na poslední chvíli z toho z nějakého prazvláštního důvodu vycouval.
Ani mě to moc nepřekvapilo, protože jsem cítila, že se mi vzdaluje.
Možná je to tím, že jsme tak daleko od sebe.
Nebo možná někoho má. Co já vím?
Pravdu bohužel nezjistím, protože jim doma nejspíš bouchl telefon.
Takže jo, když jsi zmínila jeho jméno, začalo mi z toho cukat v oku.
Tak asi proto.
To zní jako dost dobrej důvod k cukání nebo šklebení se.
Předtím jsi řekla: „Aby byli kámoši šťastní.“
Znamená to teda, že jsme kámošky?
Jako oficiálně?
Jo. Nebo ne?
Jo.
Bingo!
Tramtadadá. Tady ji máš, Hendersone.
Kamenná hlava.
Přímo před tím tvým nafrněným pršákem.
To není možný.
No jo, budeš to popírat, i když to máš před očima.
Neumíš uznat vlastí chybu, vole.
Naprostej souhlas.
Dustine Hendersone, ty seš
totální vůl.
Ježíš, my už mysleli, že je po tobě.
To já taky.
Já taky.
Jak dlouho víte, že za těmi vraždami stojí Eddie?
Chrissy zemřela u něj doma.
Chcete tvrdit, že jste ho začali podezírat až teď?
Ve skutečnosti máme podezřelých několik
a ano, Eddie Munson je jedním z nich.
Momentálně děláme všechno pro to, abychom ho našli.
Také jsme se pro vaše bezpečí rozhodli vyhlásit zákaz vycházení.
- Cože? - To má být řešení?
- Schovávat se? - To už přece děláme.
Už to trvá několik dní.
Jak to, že ještě není za mřížemi?
Chápu, že jste rozhořčení, a já vám garantuju, že ho najdeme.
Ne.
Nenajdete.
Jasone?
My dva si promluvíme v soukromí.
Proč? Chcete mě umlčet?
Chcete, aby pravda nevyšla najevo?
Nevím, jak vás ostatní,
ale mě ty jejich vytáčky a lži přestávají bavit.
- To už stačí. - Souhlasím. Už to stačí.
My všichni už toho máme dost.
Včera v noci…
Včera jsem viděl něco, co neumím vysvětlit.
Něco,
čemu policie odmítá uvěřit.
Něco, čemu nechci uvěřit ani já sám.
Ale vím, co jsem viděl.
A nebál jsem se tu hroznou pravdu přijmout.
Dochází tady k rituálním vraždám.
Víme, že se u nás rozmáhají satanistické sekty.
Jsou jako nějaká infekce.
A Eddie Munson
jednu takovou sektu vede.
Sektu, která se schází v Hawkinsu.
Požár obchodního domu.
Všechna ta neobjasněná úmrtí.
Lidé tvrdí, že je naše město prokleté, jen neví proč.
Teď to víme.
Už to víme.
Říkají si Hellfire.
To je kravina!
Hellfire není sekta. Je to nerdí klub.
- Eriko! - No vážně!
Klub.
Ano, neškodný klub. Přesně to si o nich máme myslet.
HLEDANÍ
Je to lež!
Lež, která má zakrýt pravdu!
Tato sekta chrání svého vůdce. Chrání Eddieho.
Ukrývá ho.
Dovoluje mu v jeho řádění pokračovat.
Včera v noci mě přepadla obrovská beznaděj.
Pak jsem si ale vzpomněl na kapitolu Římanům 12:21.
„Nenech se přemoci zlem.
Přemoz zlo dobrem.“
Bůh ví, že naše město je dobré! Je plné dobra! Tento sál je plný dobra!
Dobro je tady! Tady a teď!
A proto vás s pokorou přicházím požádat o pomoc.
Pojďte se mnou bojovat.
Vyžeňme zlo a zachraňme společně Hawkins!
Co sedíte jako přibití?
Neslyšeli jste ho?
Hej.
Velmi dobře mě teď poslouchejte.
Každý, kdo bude narušovat vyšetřování,
bude zatčen.
Hej! Opravdu vyhlásíme zákaz vycházení.
Každý, kdo nebude po setmění sedět doma pod petlicí, dostane pokutu.
A půjde vám to do rejstříku trestů.
Tohle je na mě trochu moc.
To je snad ta nejšílenější věc, jakou jsem kdy slyšela.
Je to těžko uvěřitelný.
Ale je to tak.
Takže tam mám zavolat a lokalizovat ten počítač,
čímž zjistím, kde se odehrává projekt Nina?
Přesně tak.
A projekt Nina je jen krycí jméno pro nějakou videohru?
Není to jen videohra, je to herní konzole.
Taková americká varianta Nintenda.
Amerikantendo.
Blbý název.
Máš pravdu, název je blbý, ale je to šestnáctibitovka.
Šestnáctibitovka?
- Nikdy jsem o ní neslyšela. - Je tajná.
- Proto jsme se zapojili. - Jo, je to propagační soutěž.
Kdo tu polohu zjistí jako první, dostane…
- Amerikantendo. - Amerikantendo.
Takže jste ujeli tisíce kiláků a obětovali prázdniny,
abych vám pomohla získat konzoli, kterou nikdo nezná?
- Jo. - Jo.
- A není to pro nás. Je to pro Dustina. - Jo.
- Pro Dustina k narozeninám, který… - Má za dva měsíce, tři dny a pět hodin.
Suzie, nevím, co děláš, ale já je nebudu hlídat celý den.
- Zvedni prdel! - Nemluv sprostě.
Ach ne. Shořím kvůli tomu v pekle?
Ty nikdy, Eden.
- Vypadni. - Nesahej na mě.
Tak co? Pomůžeš nám?
Pro Dustíčka bych udělala cokoliv,
ale bohužel na to teď nemám nejvhodnější podmínky.
Když jsem změnila Dustymu tu známku, začala jsem se užírat vinou.
Suzie, zklamala jsi mě.
Otec viděl, jak se trápím, a vytáhl ze mě doznání.
Chtěla jsem mu pomoct.
Porušila jsem zákon, a navíc jsem randila s agnostikem.
S agnostikem!
- Otec zuřil jako nikdy. - …ode dneška.
Potřeboval mě.
- A samozřejmě mi potom… - Ne!
…co se dozvěděl pravdu, zabavil počítač.
A přes otcovy příkazy nejede vlak.
Uvidím ho asi stejně brzy jako chudáčka Dustíčka.
Kam ho dal?
Do pracovny.
Používá ho k práci.
A pracuje pořád. A neustále se tam zamyká.
Moc mě to mrzí.
Vážně.
Asi jste se sem trmáceli zbytečně.
Corneliusi!
Ledaže…
Ledaže?
Něco mě napadlo. Ale chce to pomocníky.
Hodně pomocníků.
Jasně.
Děti?
Jste dole?
Děti!
Už měli být dávno doma. Měli být doma.
- V kolik byl film? - Před čtyřmi hodinami.
Nerada vám to říkám, ale oni vám lhali.
Kdo lže, ten krade.
Holly.
Že s tím Eddiem nemají nic společnýho?
Tady je možný už úplně všechno.
Naše děti nejsou vrazi.
Nic takovýho jsem neřekl.
Co řeknu, to překroutí.
Voláte do kina?
Na policii.
Když jsem se dostal na břeh, zkoušel jsem vám volat.
Ale klekla mi vysílačka.
Namočila se.
Tak jsem udělal to, co teď vlastně dělám pořád.
Zdrhnul jsem.
Nevíš, kolik bylo hodin, když se to stalo?
Jo, to ti můžu říct naprosto přesně.
Vysílačka totiž nebyla jediná věc, co se namočilo.
- 9:27. - To začaly blbnout baterky.
Což znamená?
Že ten příval energie byl Vecnův útok na Patricka.
No, jsme o krok blíž. Víme, jak Vecna útočí.
A odkud útočí.
Teď už stačí jen proniknout do Obrácenýho světa
a vrazit mu kůl do srdce.
Pokud ho vůbec má.
Kůl? Copak on je upír?
- To byla metafora. - Co takhle kulku?
Já bych mu usekl hlavu.
Já bych ze všeho nejdřív našla cestu do Obrácenýho světa.
Potřebujeme El a její schopnosti.
Minule to bylo mnohem snazší. S holkou se superschopnostma.
Superschopnosti. To už jste říkali.
Hele, ale Henderson není prokletej, ne?
Prokletej? Ne. Je v pohodě.
Šáhnutej?
Rozhodně.
Bingo!
Tram… tada… dá.
Měl jsem pravdu.
Kamenná hlava byla na sever.
Nepovídej. Vážně?
Tohle je Kamenná hlava.
Seš vedle jak ta jedle! Úplně!
Ano.
I ne.
Panebože.
U Wheelerů ten kompas ještě fungoval.
I když jsme nasedali do auta. Směrem na východ se ale začal vychylovat.
Teď je úplně bokem.
Když jsem vás vedl, nemýlil jsem se já, ale ten kompas.
No tak máš vadný vybavení. Furt je to špatně.
Jenže on není vadný.
Lucasi, co vychýlí střelku kompasu?
Elektromagnetický pole.
- Tak. - Pardon, na to jsem asi chyběla.
V blízkosti silnějšího elektromagnetickýho pole
se střelka stočí směrem ke zdroji.
Takže buď je tu někde nějaký obrovitánský magnet, nebo…
Brána.
Ale laboratoř je přece daleko.
Co když existuje ještě jedna brána?
Brána, o které nevíme.
Nejspíš bude menší, ne tak mocná.
- Portálek. - Ale k čemu?
To netuším.
Já jen vím, že tu je nějaký rušivý prvek
a že se nám to už jednou stalo poblíž brány.
Snad je to brána a my se dostaneme k Vecnovi.
A můžeme se pokusit zachránit Max.
Kam letíš?
Hej.
Eddie je hledanej. Nemůžeme s ním courat po lesích.
Tahle malá ocelová věcička může Max i Eddieho zachránit.
Jak to vidíš, Vyvrheli Eddie?
Vidím, že mě žádáš, abych tě následoval do Mordoru.
Což je, když to řeknu na rovinu,
hodně špatnej nápad.
Ale v Kraji,
v Kraji to vře.
Tak tedy do Mordoru.
Co je Mordor?
Všechno si pober. Jdeme.
Dnes si zahrajeme hru.
Má celkem jednoduchá pravidla.
Musíte zůstat ve svém kruhu.
Kdo kruh opustí,
prohraje.
Kdo v něm vydrží nejdéle,
dostane hodinu volného času
v duhovém pokoji.
A pozor.
I když budete bojovat proti sobě…
Dvojko.
Šestko.
…chci, abyste postupovali stejně jako při testech.
Ano?
A teď to zásadní.
Pokud vaší mysli dovolíte, aby ji ovládly emoce a hněv,
prohrajete.
To mi věřte.
Rozumíte?
Ano, tatínku.
Dobře.
Začněte.
Výborně, Dvojko.
Šestko,
posaď se prosím ke dveřím.
Pětko.
Jedenáctko.
Hodně štěstí.
Začněte.
Začal čerpat sílu z jedné své vzpomínky.
Ze smutné vzpomínky.
A zároveň plné vzteku.
Nemáš taky takovou vzpomínku?
Jane. Ne!
Ne! Jane!
No vida.
Zdá se, že máme nového vítěze.
Vítejte
v Kyrzranu.
Vidíte tamhle tu šedou věž?
To je Jurijův sklad.
Vypadá to jako kostel.
Ano, pojďme nahlédnout, jaké zázraky ukrývá.
Někdo se mi pásl v burákovým másle.
Říkal jsem, že je populární.
Zbraně.
Kde jsou zbraně?
- Ježiši. - Pozor, jsi v kostele.
Líbí? Počkej, až uvidíš můj plamenomet.
Na chlubení nemáme čas. Musíme vyrazit.
To je vždycky tak panovačná?
Slyšel jsi.
Klíče, mapu.
Jdeme.
Takže lágr je tady.
Mezi horami.
Zhruba dvě hodiny jízdy.
Nic tam nevidím.
Protože není na mapě. Ale je tam.
Jak máme vědět, že nás nevedeš do pasti?
Protože to nemám zapotřebí.
Chcete se vloupat do nejkrutějšího vězení v matičce Rusi.
To je sebevražda.
Kdo tady mluvil o vloupání?
Takže chceš zaklepat?
„Ahoj, pusťte mě dovnitř. Jsem vousatý kamarád z Ameriky.“
Tak nějak. Ano.
Chtěl jsi nás přece předat řediteli.
Dnes, nemýlím-li se.
Jo takhle.
Já vás tam přivedu jako vězně a uvnitř vás pak pustím.
Je to riskantní, šílené,
nejspíš to nepřežijete,
ale mně se to líbí.
K tomu ale Jurij potřebuje volné ruce.
Těžko můžu předávat vězně,
když jsem sám vězeň.
Podle mě by to řediteli přišlo podezřelé.
Proto taky od této chvíle
budeš Murray.
A já budu Jurij.
Teď nerozumím.
To nevadí.
Ty hraješ tichou postavu.
Klidně ze sebe dělej blázna.
Ale deptat ty chlapy, brát jim naději,
jaký to má smysl?
Nevymýšlím si. To ty je krmíš nesmysly.
Dávám jim naději.
My dokážeme bojovat. A můžeme vyhrát.
Mám syna, Michaila.
Nechci, aby si myslel, že byl jeho otec zrádce.
Chci se k němu vrátit. A vrátím se k němu.
- Je natvrdlý? - Cože?
Michail, tvůj syn. Je natvrdlý? Hloupý?
Nebavte se.
Ne, je moc chytrý. Je jedničkář.
Ticho!
Pak není tvůj.
Jděte!
Ty jsi úplně namol, Amíku.
Mlč, jestli chceš ještě chvíli žít.
Nejde to. Navíc dnes stejně umřu.
Já na rozdíl od tebe vím, kdo jsem a co jsem dokázal.
Na rozdíl od těch chlapů, co se bojí pravdy.
To kvůli tobě tu dnes všichni zhebneme.
Tak jdeme!
Tvůj syn není tvůj syn!
Řekl jsem ticho!
A tvoje žena…
Dej mu!
Ještě jednou něco takového uděláte,
a na místě vás zastřelíme.
Pitomci.
Jsi spokojený, Amíku?
Stálo ti to za to?
Říkáme mu Demogorgon.
Nevím, jak ho sem dostali ani k čemu ho mají, ale…
všechno, co jsem říkal, je pravda.
Jednu věc nemá rád.
Oheň.
Nesnáší oheň.
Takže jestli ho chceme zabít,
potřebujeme palivo.
A něco na podpal.
Ptal ses, jestli mi to stálo za to.
Odpověď zní…
Jo, myslím, že stálo.
Ty prevíte.
Ty prevíte jeden.
Nerozesmávej mě. Mám zlomený žebra.
Corneliusi?
Corneliusi!
- Moment. Kde je Argyle? - Nevím.
Za tři, dva…
Super.
Hezky, Corneliusi.
Kliď se, ty ničemný rapíre!
A jsme tam.
Ty krá… so!
Ty kráso. Zvládlas to.
Nejásej předčasně. Nevidím adresu.
„Kancelář“. Zkus „kancelář“.
Co je tohle?
Tannere, Tatume, uhněte!
Corneliusi.
Nebude někde v tom kódu?
- To je blbost. - Vydržte. Zjistím IP.
Co to?
Adresu internetového protokolu.
Identifikační číslo informační technologie připojené k internetu.
- Co je internet? - To neřeš.
Něco, co změní svět.
Co děláš teď?
Proháním IP geolokačním softwarem.
V podstatě doluju data.
Tabitho!
Tabitho?
To ne.
A střih!
Nádhera. Prostě nádhera.
Otče, ta tvoje hrůza v očích?
Naprosto věrohodná.
Bingo.
Nevada?
Umíš to vytisknout?
Ne, mé dovednosti končí u geolokace IP.
- Byl to sarkasmus. - Jo.
Ti mě přivedou do blázince.
Ahoj, otče. Vypadáš vyčerpaně.
Nelítejte tu!
Dustin má pravdu.
Jsi geniální.
Nevyplašili jsme skunka?
A hele.
Kámíci.
Povedlo se?
Viděl jste to, šéfe? Smějí se nám do ksichtů.
Buď v klidu.
Parta rozzuřených domobranců nám tady loví malé děti
a ignoruje naše nařízení a já se mám uklidnit?
Jo, buď v klidu.
Hej, šéfe, slyšíte mě?
Jo, slyším.
Našli jsme u Kamenné hlavy jejich kombíka.
Ale nejsou tady.
- U Kamenné hlavy? - Jo.
- Není to ten muchlplac? - Je to kousek od Jezera milenců.
Pro co se tam sakra vraceli?
To zjistíme. Zůstaňte na místě. Jedeme tam.
Něco se děje.
Dustine? Můžeš zpomalit? Dustine.
Už jsme blízko.
Opatrně, chlape.
Ale ne.
- To si děláš prdel. - Jo.
Mně byl ten les hned nějakej povědomej.
Jezero milenců?
Tak teď jsem zmatený.
Brána v Jezeře milenců?
Když útočil Demogorgon,
nechával bránu otevřenou.
Možná to dělá i Vecna.
Ověřit se to dá jediným způsobem.
- Pomalu, povídám. - Promiň.
- Tak pojď. - Ano, s dovolením.
- Díky. - Jo, to by taky šlo.
Dobrý, máš ji.
- Wheelerová. - Díky.
Hej, chceš nás poslat ke dnu?
Tohle uveze maximálně tři lidi.
Bude to tak lepší. Vy zůstaňte s Max.
- Držte hlídku. - Sama si drž hlídku.
- Je to má teorie. - Slyšels Nance.
- Kdo jí dal velení? - Já.
Kompas.
Hej, postřeh.
Říkali jste tři.
Promiň.
A v devět do pelechu!
Už teď mi chybíte!
Prosím!
Neměla bys ses toulat po chodbách.
Je to proti předpisům.
A je to nebezpečné.
Dnes jsi mě zesměšnila.
- Já vím, promiň. - Nechtěl jsem ti ublížit.
Jsi slabá
a trapná.
Já se držel zpátky.
A ty to pak uděláš přede všemi?
Před tatínkem?
Ne.
Jaké to bylo?
Líbilo se ti to?
Vidíš tam kontrolku?
Já ne.
Asi se to vypojilo.
Přestaňte! Ne!
Ne!
Zkus nás tatínkovi prásknout,
a zabijeme tě.
Cos to provedla?
Točí se ti hlava?
Chudinko.
Cos to provedla?
Klid. Zhluboka dýchej.
Zhluboka dýchej.
Vedla sis dobře, Jedenáctko. Velmi dobře.
Už vím, co se stalo.
Já jsem je zabila, že?
Všechny.
- Jen klid. - Všechny jsem zabila.
Počkejte. Zpomalte.
Tý jo.
Hele.
Oni zastavují.
- Proč zastavují? - Co se děje, lidi?
Tak mluvte. Co se děje?
Dustine, tomu tvýmu kompasu právě totálně hráblo.
Co to děláš, Steve?
Někdo se tam musí mrknout.
A jelikož tu asi žádný další kapitán plaveckýho oddílu
ani plavčík s tříletou praxí není,
tak to budu já. A žádný námitky.
No, já nic nenamítám.
Já bych tam nešel ani omylem.
- Odkdy je Steve tak chlupatý? - Viď?
Já mu říkám, ať se oholí, ale prý na to holky letí.
Dej to sem.
Co?
Hej.
Drž se.
Díky.
Fuj.
Steve?
Opatrně.
Dochází vám, že jestli je tam brána,
je to vlastně podvodní brána?
Watergate.
Jak je tam dlouho?
- Skoro minutu. - Fajn.
No tak, Steve. Dělej.
- Až dolů k vodě! - Kruci. K zemi.
Sakra.
Někde tam u břehu.
Kristepane!
Našel jsem ji.
- Tys ji našel? - Jo. Našel.
Uf.
Dustine, ty seš Einstein. Steve tu bránu našel.
- Policajti. - Sakra.
Nesmějí dostat Eddieho.
Sledujte.
Hej, strážníci!
- Max! - Tady! Našla jsem je! Tudy!
- Sakra. - Rychle!
Je to divočina.
Je to spíš portálek, ne jako ta mateřská.
Ale i tak je dost velká.
- Steve! - Steve!
- Ne!
- Co to bylo? - Nancy, co se stalo?
Ježiši!
Stůjte!
Vraťte se, hajzlíci!
Počkej.
- Snad nechceš jít za ním. - Počkejte tady.
- Nancy, ne! - Nancy!
Krucinál!
Dustine! Do hajzlu.
Nazdárek.
Počkej.
Co to děláš? Máme čekat.
Jo, slyšela jsem.
Ona tu velí.
Co blbneš?
To jsem si vymyslela.
Nedělej to…
To snad není možný!
Do prdele!
Tohle je vážně na palici!
Na palici! Do prdele!
Překlad titulků: Irena Křiváková