Де він?
Де був Едді, коли це сталося?
Що?
Едді.
Де був Едді, коли ти це побачив?
Він був…
у човні, я ж казав.
Так, авжеж.
Тоді
хто витягнув Патрика з води?
Що…
Ви мене не слухаєте.
-Чому ви не слухаєте? -Ми слухаємо.
Ні, не слухаєте.
Едді, він…
Едді — посудина.
Просто посудина.
Посудина?
Для Сатани.
Він уклав угоду з дияволом. У нього його сили.
Ви мені не вірите.
Ми просто…
все це обмірковуємо. Розумієш?
Так.
Як ви зупините диявола, якщо не вірите, що він існує?
СЕРІАЛ NETFLIX
ГЛАВА 6. ЗАНУРЕННЯ
Я можу це зупинити.
Я можу припинити біль.
Де дівчина?
Я ж казав.
Я не…
Я не знаю.
Є два ймовірні пояснення того, що відбувається.
Пояснення перше:
цих дітей убиває невидиме чудовисько
з іншого виміру.
Пояснення друге:
улюблениця д-ра Бреннера вийшла з-під контролю,
і він та його посіпаки
намагаються це приховати.
Може, сподіваються продати її Радянському Союзу.
Отже,
яке пояснення ти обираєш?
Не знаю.
Ще є шанс спокутувати провину.
Де вона?
Ні!
Знаєш, що буває в разі інсульту?
Кровопостачання мозку припиняється.
Сигнали в мозку сплутуються,
і людина забуває прості речі.
Як їсти. Говорити. Ходити.
Коли торік на тебе напали,
твої сигнали, мабуть, так само сплуталися.
Але жертва інсульту може навчитися ходити знову,
і я вважаю, що ти теж можеш повернути свої сили.
Твої вміння досі тут.
Просто треба пригадати.
Усе, що відбувалося в лабораторії,
записували на відеоплівку.
Кожен успіх і кожну невдачу.
Важливо, щоб ти не лише побачила своє минуле,
а й повністю пережила його.
Таким чином ми зможемо
полагодити пошкоджені сигнали.
Сьогодні ми побачили, що цей процес уже почався.
Якщо це все сталося,
чому я не пам'ятаю?
Бо не хочеш.
Наш мозок має захисний механізм,
який захищає від поганих спогадів.
Від травми.
Ти давно поховала ці спогади.
Тату.
Коли я була там,
я дещо побачила.
Там була кров.
Стільки крові…
Це був ще один спогад,
потужніший,
що проникає з підсвідомості.
Це демони, Одинадцять.
Демони твого минулого.
Тому треба діяти обережно.
Крок за кроком,
один спогад за раз.
Якщо рухатимемося надто швидко,
боюся, ти загубишся в темряві.
А якщо ти загубишся…
то ми всі теж.
Еріку. Я на перерву.
Ти щойно ходив.
Так, скажи Майло, щоб наступного разу клав менше цибулі.
Можна я побуду в машині?
Це буде повний абсолютний відстій.
Усе буде добре.
Я не витримаю смутку в очах Едді після чергового розчарування.
Нап'ється і почуватиметься краще.
Так робить моя мама.
Може, потренуємося?
«Едді. Цього разу почнемо з хороших новин.
Ми принесли нездорову їжу, схвалену Дастіном, і пиво.
А ще знайшли Векну.
Погана новина: він в іншому, темному й страшному вимірі,
а ворота зачинені, і ми не можемо його дістати.
Нам до нього зась, тож тобі гаплик.
Я знаю, що тобі й так гаплик.
-Та цього разу подвійний, потрійний». -Чекай.
Може, скажемо якось інакше?
«Ми на крок ближче до Векни».
Так і скажемо. Саме це важливо.
Бачиш, Робін? Головне — мислити позитивно.
Угу.
Чорт.
Нічого цікавого.
Відійдіть.
Гаразд?
Ходімо.
…на гарячу лінію округу Роан надійшов дзвінок,
трохи за північ,
щодо вбивства на озері.
Офіцер Каллаган і я
першими прибули на місце злочину.
Ми пішли до Озера закоханих,
десь за дев'ять метрів від будинку позаду мене.
Саме там ми знайшли жертву —
18-річного учня зі школи Хоукінса,
Патрика Маккінні.
Його кінцівки…
-Боже. -Його тіло було спотворене.
Та що це таке? Де ФБР?
-На місці події був свідок… -Ось що мене цікавить.
У нас тут серійний убивця.
Ми також встановили особу підозрюваного.
Едді Мансон.
Просимо вас повідомляти інформацію.
Боже.
Це не добре. Це гаплик.
У вас багато запитань, і я постараюся дати відповіді
о другій годині в мерії,
куди запрошую спільноту Хоукінса. А зараз
у мене є робота, і я вдячний за розуміння.
Едді ще в Хоукінсі?
Дастіне, ти мене чуєш? Вілер?
Едді. Чорт.
Усе гаразд?
Ні. Зовсім не гаразд.
-Де він? -Де ти?
-Кам'яний череп. Знаєш? -Так.
-Це біля Корнуолліс і… -Ґаррет, так. Я знаю, де це.
Тримайся. Ми їдемо.
СОЛТ-ЛЕЙК-СІТІ 16 КМ
ПІЦА СЕРФЕРА
Я не відчуваю дупи.
Ви відчуваєте дупи?
Я відчуваю дупу.
Поводьтеся чемно, добре?
Чому ти на мене дивишся?
-Я не дивився. -Вони дуже релігійні.
Так, а я супердуховний.
Вони теж духовні. Просто по-іншому.
Привіт.
Сьюзі тут?
Геть, злиденний!
Хай шкіру твою вкриють зморшки і язик відсохне!
Моя тема.
Мене вкусили.
Допоможіть!
-Чудова гра. -Вибач.
Ми шукаємо Сьюзі.
Не бачиш,
що в нас зйомка?
Давай.
Залишайся в образі, Табіто.
Привіт, де Сьюзі?
Не знаю, байдуже.
Забагато солі, Пітере. У тата нирки!
Корнеліусе!
Скільки разів тобі казати? Це не іграшка.
Ходімо.
Ще раз утечеш —
я покличу тата.
Хто ви в біса такі?
Арґайл.
А ти?
Іден.
-Божественне ім'я. -Ого.
-Ми шукаємо Сьюзі. -Знаєш, де вона?
Третій поверх, другі двері ліворуч.
Дайте цій чотириокій егоїстці доброго ляпаса від мене.
Звісно.
Іден, я…
Я лясну її від тебе. Я…
Я все зроблю для тебе.
Чудово, її тут немає.
«Дайте їй ляпаса».
-Сьюзі! -Що?
Хто ви такі? І що робите в моїй кімнаті?
-Вибач, доречне питання. -Ні, послухай.
-Ми друзі Дастіна. -Так.
Нам потрібна допомога.
Ти казав, що на годину.
Недооцінив ситуацію.
Я думала, ти помер.
Могло й таке бути.
Ми справді в пеклі, якби пекло замерзло.
На півдні нічого, та я бачив дим за три кілометри на північ.
Може, місто чи будинок.
Може, там хтось знає, де знайти ту в'язницю.
Суперсекретну в'язницю.
Справді?
Авжеж.
Що там наш друг?
А ти як думаєш?
Агов!
Дурбелику!
Ми йдемо звідси. Останній шанс.
Де в'язниця?
Я сказав.
Юрій допоможе за правильну ціну.
Ми марнуємо час.
-Половина. -Що?
-Ти чув мене, упертий виродку.
Половина винагороди. Двадцять тисяч.
-Тридцять тисяч. -Двадцять дві.
Двадцять п'ять.
Гаразд.
Схоже, у нас тут
кретин!
Ти думав, що я серйозно?
Він думав, що я серйозно.
Надурив! Я тебе надурив!
Є лише одне, що ти отримаєш, якщо погодишся.
Життя.
Ти не вбивця.
Так, твоя правда.
Він не вбивця.
Ні.
Але нам і не треба тебе вбивати.
Можна просто залишити тут.
Бо довкола на багато кілометрів нічого немає,
і ніхто тебе не знайде.
Принаймні не людина.
-Я бачив сліди. -Сліди.
У лісі, Юрію.
-Ведмежі. -Ведмежі.
Хто ж знав, що ти бачив своє майбутнє?
Летімо звідси, пташечко.
О так.
Прощавай, Юрію.
Чекайте.
Слід іти на схід, а не на північ.
Там мій склад. Припаси, зброя, вантажівка.
У в'язницю треба потрапити до темряви,
якщо хочете врятувати друга.
Якщо він ще не мертвий.
Виходьте.
Виходьте всі.
Ворушіться! Швидше!
Ось і все, американцю.
Маю надію, ти готовий.
Чого чекаєте?
Ходіть.
Уперед!
Швидше!
Мені сниться, американцю?
Чи це правда?
Що з твоїм американським другом?
Він втратив жагу до життя.
І він мені не друг.
Правда, Проклятий?
Ти втратив жагу до життя.
Так. Так, щось таке.
Ні.
Зрештою, це американець.
Багато говорить, а всередині слабкий.
Скажи йому, щоб їв.
Бо він нас усіх підставить.
Попереду жорстока сутичка.
Що за сутичка?
Я тут тиждень відсидів.
У перший вечір
сюди загнали шістьох чоловіків.
Шістьох.
Як нас.
Вони вийшли
ситі й задоволені, морди вилискують.
А вночі їх кинули в яму.
Але не самих.
Чув ревіння?
Це звір.
З іншого світу.
Рівно тридцять секунд. Тридцять.
І всі шестеро…
Брехня це все.
Якщо хочуть убити нас, чого марнують їжу?
Щоб ми зміцніли.
Щоб набралися сил
битися з чудовиськом.
Готують звіра до війни.
Минулого тижня чоловікам дали зброю,
вони розбіглися, як дурні.
Ми ж будемо триматися разом.
Може, тоді є шанс.
Може, доживемо до завтра.
До завтра!
Дайте вгадаю.
Цей…
звір…
заввишки три метри?
Тонка, біла шкіра?
Без обличчя?
Без очей?
Давай, перекладай!
А ти звідки знаєш?
Бо я такого бачив.
І бився з ним.
І всі ваші теорії
хибні.
Знаєте, чому хижаків у клітках годують живою здобиччю?
Бо інакше хижаку буде нудно, і він перестане їсти.
Йому потрібне відчуття полювання.
Ми тут не для того, щоб тренувати чудовисько мечами й сокирами.
Ми тут, щоб розважити його.
А ця їжа…
не для того, щоб ми стали сильними.
А щоб
стали жирнішими.
Повними поживних речовин і білка, які потрібні чудовиську, що росте.
Тому їжте, хлопці.
Смачного.
Це ваша остання трапеза.
Яке число в тебе на думці?
Три.
Знаєш,
іноді
корисно зробити крок назад.
Щоб прояснити розум.
А ти вперта.
Знаєш,
ти мені декого нагадуєш. Декого, кого я добре знав.
Знаєш кого?
Номер Один?
-Тато казав, що його… -Не існує? Знаю.
Можна відкрити секрет?
Іноді
тато не каже правди.
Ми багато років провели разом.
Ось тут.
У цій кімнаті.
Де він?
Розкажу іншим разом.
Боюся, історія без щасливого кінця.
Він був схожий на тебе.
Йому було важко.
А потім він раптом зайшов сюди,
і щось змінилося.
Я спитав, що змінилося, а він сказав…
він сказав, що зрозумів.
Він знайшов силу в спогадах з минулого.
Щось, що засмучувало його.
А також сердило.
Може,
у тебе є такі спогади?
Пам'ятаєш день, коли до тебе приходила дивна жінка?
Це було ще за часів номера Вісім.
Жінка
кликала тебе на ім'я.
Джейн. Ні!
Ні! Джейн!
Це
була твоя мама.
Мама померла.
Померла, коли мене народжувала.
Хто тобі сказав?
Тато.
Який не завжди каже правду.
Це місце…
і люди тут…
не ті, ким видаються.
-Доброго ранку, діти. -Доброго ранку, тату.
Сьогодні для вас заплановано дещо особливе.
Ви готові?
Так, тату.
Добре.
Сімнадцять, відчиниш двері?
-Так, тату. -Ходімо.
Після тебе.
Треба було сказати їй правду.
І ризикнути всім?
Ні.
Скоро сама дізнається.
Кажу тобі, ти нас не туди ведеш.
Це північ. Я перевірив мапу.
Кам'яний череп — популярне місце для поцілунків.
Так. І що?
Воно не було популярним, це я постарався.
Ясно? Я винайшов це місце.
-Ми йдемо не в той бік. -Стіве.
-Ти куди? Стіве! -Не скигли. Ходімо. Повір мені.
Хвилинку, то тепер ми йдемо сюди?
Присягаюся, якщо вони заблукали…
Агов.
Ти в нормі?
Так.
Усе гаразд. Просто…
думаю про Патрика.
Так.
Тобто,
чому він?
Пригадую, якось
він прийшов на тренування з підбитим оком.
Сказав, що впав, але явно брехав.
Схоже, що кожна жертва Векни
має щось у своєму житті.
-Щось, що… -Завдає їм болю.
Переслідує їх.
Так.
Я не знав Патрика,
тож легко було
не зважати.
Але тебе я знав.
Вибач, що мене не було поруч.
Ти не винен.
-Ні. -Я зникла.
Ні, не зникла.
Я просто не бачив.
Ясно?
Але зараз бачу.
Я бачу тебе.
Боже, вони такі милі. Так би й стиснула.
Якщо і є десь промінь світла в цьому похмурому й проклятому світі,
то там, де з новою силою спалахує старе полум'я, яке не мало згасати.
Це я без натяків.
Авжеж.
А якщо з натяком, то хіба це так погано?
Бажати щастя друзям?
-Думаєш, я не щаслива? -Упевнена, що щаслива.
Але недавно я згадала Джонатана,
а ти здригнулася чи сіпнулася…
Я не здригалася і не сіпалася.
-Гаразд. -У нас усе добре.
-Ясно. -Добре.
Авжеж.
Просто…
Він мав приїхати на канікули,
а в останню мить передумав з якоїсь незрозумілої причини.
І, чесно кажучи, я не здивована,
бо відчувала, що він віддаляється.
Може, тому, що ми за 3000 км одне від одного,
чи він зустрів когось іншого.
І не можу дізнатися причину,
бо він підірвав домашній телефон абощо.
І якщо згадка про нього спричинила спазм м'язів на лиці,
то… мабуть, тому.
Цілком розумна причина здригнутися, сіпнутися чи що там.
Ти сказала «щастя друзів».
То ми друзі?
Офіційно?
Так. Тобто, так?
Так.
Бум!
Бада бін, бада бум. Ось він, Хендерсоне.
Кам'яний череп.
На тобі. У твоє тупе самовпевнене обличчя.
Дурня якась.
Він у тебе під носом, а ти не визнаєш.
Не визнаєш, що помиляєшся, дурбецало.
Я згоден.
Ти, Дастіне Хендерсоне…
повне дурбецало.
Господи, ми думали, що ти помер.
Так, я теж.
Я теж.
І давно ви знаєте, що Едді Мансон убиває дітей?
У його трейлері вбили Кріссі,
гадаєте, ми повіримо, що його почали підозрювати вранці?
Ми перевіряли кілька версій,
і так, Едді Мансон — одна з них.
І ми робимо все можливе, щоб знайти його.
Тим часом, для вашої безпеки
ми запровадимо комендантську годину.
-Що? -Це ваше рішення?
-Ховатися від нього? -Ми вже це робимо.
Минуло кілька днів. Днів!
Скажіть, чому він ще не за ґратами?
Я розумію, ви всі засмучені, але обіцяю,
ми його знайдемо.
Ні.
Не знайдете.
Джейсоне?
Синку, може, поговоримо наодинці?
Чому? Щоб заткнути мені рота?
Щоб не дати правді вийти назовні?
Не знаю, як ви,
та я не можу більше слухати виправдань і брехні.
-Досить. -Згоден, досить!
З нас усіх досить.
Учора ввечері…
я бачив те, чого не можу пояснити.
Те, у що поліція не хоче вірити.
І те, у що я не хочу вірити.
Та я знаю, що бачив. Я знаю.
І я прийняв жахливу правду.
Ці вбивства — це ритуальні жертви.
Ми всі чули, що сатанинські секти поширюються країною,
як якась хвороба.
А Едді Мансон —
лідер однієї із цих сект.
Секти, яка діє тут, у Хоукінсі.
Пожежа в ТЦ.
Незрозумілі смерті за всі ці роки.
Дехто каже, що наше місто прокляте. Але не знають чому.
Тепер ми знаємо.
Тепер знаємо.
Вони називаються «Пекельне полум'я».
Брехня!
«Пекельне полум'я» — не секта. Це клуб для ботанів.
-Еріко! -Це правда.
Клуб.
Клуб. Безневинний клуб. Вони хочуть, щоб ви так думали.
Але це брехня.
Брехня, щоб приховати правду.
І тепер ця секта захищає свого лідера, Едді.
Ховає його.
Дозволяє йому чинити звірства.
Минулої ночі мене охопило відчуття безнадії.
Тоді я згадав послання до римлян 12:21.
«Не будь переможений злом.
Але перемагай зло добром».
І Бог знає, що в цьому місті є добро.
Багато добра. Воно в цьому приміщенні!
Воно в цьому приміщенні, тут, зараз.
Тож я прийшов сьогодні, покірно,
просити про допомогу.
Приєднатися до битви.
Давайте виженемо зло й врятуємо Хоукінс разом.
Чого сидите?
Ви його чули.
Агов.
Я хочу, щоб ви всі мене почули.
Усіх, хто заважатиме розслідуванню,
буде заарештовано.
Ми запровадимо комендантську годину.
Якщо не будете вдома після заходу сонця за зачиненими дверима,
вас оштрафують.
І це піде у вашу особову справу.
Забагато інформації.
Мабуть, це найбожевільніше, що я чула.
Так, у це важко повірити.
Але це правда.
Я маю підключитися до комп'ютера й знайти місце,
і там розташований проєкт «Ніна»?
Саме так.
А проєкт «Ніна» — це кодова назва відеогри?
Ні, це не просто відеогра. Це ігрова приставка.
Це відповідь Америки на «Нінтендо».
«Американтендо».
Тупа назва.
Маєш рацію, тупа назва, але, Сьюзі, вона 16-бітна.
Шістнадцятибітна?
-Чому я про неї не чула? -Бо це таємниця.
-Ось чому ми це робимо. -Так. Для реклами.
Перший, хто знайде таємне місце, отримає…
-«Американтендо». -«Американтендо».
Ви проїхали 5000 кілометрів у весняні канікули,
щоб я допомогла дістати приставку, про яку ніхто не чув?
-Так. -Угу.
-Але це не для нас. Це для Дастіна. -Так.
Саме так. Для Дастіна. На день народження, тобто…
За два місяці, три дні, п'ять годин.
Сьюзі, не знаю, що ти робиш,
але я не буду весь день няньчити дітей.
-Допоможи, бляха. -Стеж за словами!
О ні, тепер я горітиму в пеклі?
Скажи їй, Іден.
-Геть. -Не чіпай мене, гівно мале.
Можеш допомогти?
Я зроблю все для Дастібана,
але боюся, сталася халепа.
Коли я змінила оцінку Дасті, мене мучила жахлива провина.
Сьюзі, я страшенно розчарований.
Тато помітив мої муки і вирвав зізнання.
Я хотіла допомогти.
Я порушила закон, та ще й зустрічалася з агностиком.
Агностиком!
-Тато ще так не сердився. -Відсьогодні…
Я була йому потрібна.
-Звісно… -Тату, ні!
Дізнавшись жахливу правду,
він конфіскував комп'ютер.
А батько не з тих, хто передумує.
І не бачити мені його, як і бідного Дастібана.
Де він?
У його кабінеті.
Він на ньому працює.
Тато завжди працює, а його двері постійно зачинені.
Мені дуже шкода.
Справді.
Схоже, ви даремно приїхали.
Корнеліусе!
Хоча…
-Хоча що? -Може, є вихід.
Але нам потрібна допомога.
Багато допомоги.
Гаразд.
Діти? Ви тут?
Діти?
Вони б мали вже повернутися.
-О котрій було кіно? -Чотири години тому.
Не хочеться казати, але вони збрехали.
-Брехуни-брехуни, підпалили штани! -Холлі.
Вони ж не зв'язалися із цим Едді, так?
Гадаю, зараз усе можливо.
Наші діти не вбивці, Теде.
Я такого не казав.
Вона завжди перекручує мої слова.
Дзвоните в кінотеатр?
У поліцію.
Коли я виліз на берег, я намагався вам подзвонити, але…
рація зламалася.
Намокла.
І я зробив те, що роблю останнім часом.
Я втік.
Знаєш, коли це сталося? Напад.
Так, ні, я точно знаю, коли це було.
Не тільки рація намокла.
-21:27. -Коли ліхтарики бахнули.
І що це означає?
Що цей стрибок напруги був, коли Векна напав на Патрика.
Ми на крок ближче. Ми знаємо, як нападає Векна.
І звідки нападає.
Тож тепер треба прокрастися в його лігво у Вивороті
й забити кілок у серце.
Якщо є серце.
Кілок? Він що, вампір? Він вампір?
-Це метафора. -Може, кулі вистачить?
Краще відрубати голову.
Але ми не зробимо цього, поки не знайдемо шляху до Вивороту.
Треба, щоб Од повернула сили.
Усе було набагато легше.
-У нас була дівчина із суперсилами. -Суперсили. Ви казали.
Хендерсон не проклятий?
Проклятий? Ні. Він у нормі.
Псих?
Без сумніву.
Бум!
Бада… бада… бум.
Я мав рацію.
Кам'яний череп був на півночі.
Ти серйозно?
Це Кам'яний череп. Ясно?
Ти на всі 100 % помиляєшся. Прямо зараз.
Так.
І ні.
Боже мій.
Компас був справний, коли ми пішли від Вілерів.
І коли сіли в машину. Але почав барахлити, що далі на схід ми йшли.
Тепер він узагалі показує не те.
Коли я вів нас сюди, я не помилявся.
Компас помилявся.
Несправний прилад. Усе одно ти помилився.
Але він не несправний.
Лукасе, що впливає на компас?
Електромагнітне поле.
-Так. -Я, мабуть, пропустила цей урок.
За наявності сильнішого електромагнітного поля
голка відхиляється до цієї сили.
Отже, або тут є якийсь супермагніт, або…
Тут є ворота.
Але ми далеко від лабораторії.
А якщо є інші ворота?
Про які ми не знаємо.
Менші. Менш потужні.
-Хвірточка. -Як? Чому?
Не знаю. Але знаю, що щось спричиняє цей розлад.
Востаннє, коли ми таке бачили, це були ворота.
Сподіваюся на це, тоді в нас буде шлях до Векни.
І шанс звільнити Макс від прокляття.
Ти куди?
Агов.
Едді досі розшукують. Ми не можемо просто гуляти лісом.
Ця маленька сталева капсула може стати ключем до порятунку Макс та Едді.
Що скажеш, Едді Вигнанцю?
Ви просите мене йти за вами до Мордору,
що, скажу вам чесно,
дуже погана ідея.
Але Шир…
Шир горить.
Ідемо в Мордор.
Що таке Мордор?
Збирай речі. Ходімо.
Сьогодні
ми зіграємо в гру.
Правила гри досить прості.
Залишитися в колі.
Якщо вийдете з кола,
програєте.
Останній, хто залишиться в колі,
проведе додаткову годину вільного часу
у веселковій кімнаті.
Хоч ми й змагатимемося одне проти одного…
Два.
Шість.
…думайте про це, як про черговий тест.
Добре?
Важливе зауваження.
Якщо дозволите гніву чи емоціям
проникнути у ваші думки,
зазнаєте невдачі.
Обіцяю.
Зрозуміло?
Так, тату.
Добре.
Починаймо.
Чудово, Два.
Номере Шість,
будь ласка,
сядь біля дверей.
П'ять.
Одинадцять.
Щасти.
Починайте.
Він знайшов силу в спогадах з минулого.
Щось, що засмучувало його.
А також сердило.
Може, у тебе є такі спогади?
Джейн. Ні!
Ні! Джейн!
Так-так.
Схоже, у нас нова переможниця.
До вашої уваги…
Кирзрань.
Бачите той сірий шпиль?
Це склад Юрія.
Схоже на церкву.
Подивимося, які дива там приховані.
Хтось їв моє арахісове масло.
Я ж казав, що воно популярне.
Зброя.
Де зброя?
-Господи. -Агов. Не в церкві.
Подобається? Ви ще не бачили вогнемета.
У нас немає часу роздивлятися. Треба рухатися далі.
Вона завжди командує?
Ти її чув.
Ключі, мапу.
Ходімо.
Отже, в'язниця тут.
Між двома горами.
Приблизно за дві години їзди.
Я нічого не бачу.
Бо її немає на мапі, але вона там.
Як знати, що ти не заманюєш нас у пастку?
Бо мені й не треба.
Ви хочете увірватися в найсмертоноснішу в'язницю з усіх.
Це самогубство.
Хто казав, що ми будемо вриватися?
Хочеш постукати?
«Привіт, впустіть мене. Я дружній бородатий американець».
Приблизно так.
Ти планував передати нас начальнику.
Сьогодні, якщо не помиляюся.
Я зрозумів.
Я приведу вас як в'язнів,
а потім відпущу всередині.
Це ризиковано, божевілля,
ви все одно помрете,
але мені подобається.
Але тоді Юрій не може бути зв'язаний.
Важко здавати в'язнів,
коли сам в'язень.
Думаю, начальнику це здасться підозрілим.
Саме тому, відтепер
ти будеш Мюрреєм.
А я буду Юрієм.
Не розумію.
Не хвилюйся.
Це мовчазна роль.
Хочеш корчити із себе дурня — уперед.
Та навіщо розчаровувати інших? Відбирати надію?
Яка мета?
Я кажу їм правду. Ти годуєш казками.
Не казками. Надією.
Я вірю, що ми можемо битися. Можемо перемогти.
У мене є син, Міхаіл.
Не хочу, щоб він вважав мене зрадником.
Я мушу повернутися до нього, і я повернуся.
-Він відсталий? -Що?
Міхаіл, твій син. Він відсталий? Дурний?
Припинити розмови.
Він розумний. Найкращий у класі.
Мовчати!
Тоді ти не його батько.
Ідіть, сказав!
Ти п'яний, американцю.
Краще мовчи, як не хочеш померти раніше.
Байдуже. Я знаю, що помру сьогодні.
Але я знаю, хто я і що зробив, на відміну від тебе
й цих чоловіків, які не визнають правди.
Через тебе ми тут, ми помремо.
Ідіть!
Твій син не твій…
Мовчати, сказав!
…а твоя дружина…
Давай!
Ще раз таке влаштуєте —
застрелимо на місці.
Придурки.
Ти щасливий, американцю?
Це було того варте?
Ми називаємо його Демогоргон.
Не знаю, чому ця істота тут, але…
все що я казав, — правда.
Та є в нього одна слабкість.
Вогонь.
Боїться вогню.
Я подумав, якщо ми хочемо його вбити,
потрібне пальне.
І щось, щоб запалити.
Ти питав, чи воно того варте.
Відповідаю…
Так, воно того варте.
Сучий син.
Не сміши мене. У мене ребра зламані! Не сміши.
Корнеліусе?
Корнеліусе!
-А де Арґайл? -Чорт, не знаю.
І три, два…
Боже мій.
Чудово, Корнеліусе.
Геть звідси, цвіль злощасна! Геть!
І ми зайшли.
От чор… ниця.
Тобі вдалося.
Притримайте оплески. Я не бачу адреси.
«Офіс». Спробуй «офіс».
Що це таке?
Таннере, Татуме, геть з дороги!
Корнеліусе.
Може, вона схована в коді?
-Твої слова не мають сенсу. -Чекайте. Я відстежу IP.
Що?
Адреса інтернет-протоколу.
Унікальна цифрова мітка інформаційних технологій,
під'єднаних до мережі.
-Що таке Інтернет? -Не парся.
Він просто змінить світ.
Що відбувається?
Проганяю ІР через програму геолокації.
Форма видобутку даних.
Табіто!
Табіто?
Табіто. О ні.
Знято!
Неймовірно. Це неймовірно.
Тату, твій жах.
Він такий щирий!
Бінго.
Невада?
Можеш надрукувати?
Ні, мої навички закінчуються геолокацією.
Це сарказм.
Так.
Ці діти доведуть мене до божевілля.
Привіт, тату. Тобі треба поспати.
Повільніше!
Дастін має рацію.
Ти справжня генійка.
Здається, ми налякали скунса.
Йо.
Мої чуваки.
Ну як?
Бачите, шефе? Відверто глузують з нас.
Спокійно.
Купка злих озброєних месників полює на дітей,
кидає нам виклик, а ви хочете, щоб я заспокоївся.
Так. Заспокойся.
Шефе, прийом.
Так, прийом.
Знайшов їхній сховок біля Кам'яного черепа.
Але їх немає.
-Кам'яний череп? -Так.
-Це те місце для поцілунків? -Неподалік Озера закоханих.
Якого біса вони туди повернулися?
Є один спосіб дізнатися. Чекай. Уже їдемо.
Щось відбувається.
Дастіне? Можеш пригальмувати? Дастіне?
Гадаю, ми близько.
Обережно, здорованю.
От чорт.
-Та ви знущаєтеся. -Так.
Я знав, що цей ліс мені знайомий.
Озеро закоханих.
Це збиває з пантелику.
Ворота на Озері закоханих?
Коли Демогоргон нападав,
він завжди залишав прохід.
Може, Векна залишає.
Є один спосіб дізнатися.
-Легше. Легше, сказав. -Пробач.
-Прошу. -Я краще так.
-Дякую. -Так теж можна.
Добре, ти тут.
-Вілер. -Дякую.
Ти хочеш нас потопити?
Ця штука витримає лише трьох, ясно?
Так буде краще. Побудьте тут із Макс.
-І пильнуйте. -Ви пильнуйте.
-Це моя клята теорія. -Ти чув Ненс.
-Хто зробив її головною? -Я.
Компас.
Тримай.
Ти сказав «трьох».
Вибач.
О дев'ятій спати, малята.
Я вже скучила!
Прошу!
КІМНАТА ТЕСТУВАНЬ 1
Будь ласка…
Не варто блукати коридорами.
Це проти правил.
І небезпечно.
Ти принизила мене.
-Вибач. -Я не хотів тебе скривдити.
Ти слабка
й жалюгідна.
Я стримувався.
А ти зробила це перед усіма.
Перед татом.
Ні.
Як тобі?
Подобається?
Бачиш світло?
Я не бачу.
Мабуть, щось з електроенергією.
Припиніть! Ні!
Ні!
Скажеш татові, що це ми, —
ми тебе вб'ємо.
У голові паморочиться?
Бідолашна.
Що сталося?
Що тут сталося?
Спокійно. Дихай глибоко.
Глибокий вдих.
Молодець, Одинадцять.
Ти молодець.
Я знаю, що сталося.
Я вбила їх, так, тату?
Я їх усіх убила.
-Гаразд. -Я їх усіх убила.
Повільніше.
-Ого. -Чекайте.
Вони зупиняються. Чому вони зупиняються?
Що відбувається?
Не мовчіть.
Що таке?
Тепер компас не просто барахлить, а барахлить з великої «А-а-а»!
Стіве, що ти робиш?
Хтось має перевірити.
Хіба що хтось із вас був капітаном команди плавців Хоукінса
й рятувальником три роки, тоді…
Отже, пливу я. Жодних скарг, ясно?
Я не скаржуся.
Я не хочу пливти туди.
-Коли Стів став таким волохатим? -Скажи?
Я просив підстригти ці джунглі, а він каже, що дівчатам подобається.
Дай гляну.
Що?
Слухай.
Щасти.
Дякую.
Гидота.
Стіве?
Обережно.
Ви усвідомлюєте,
що якщо там є ворота,
то це ворота в підводний світ?
Підводні ворота.
Що там, Вілер?
-Хвилина під водою. -Гаразд.
Давай, Стіве. Давай.
-Біля води! -Чорт. На землю!
Чорт.
Це на тому боці.
Господи!
Я знайшов.
-Знайшов? -Знайшов. Так. Я знайшов.
-Боже. -Дастіне, ти клятий Ейнштейн.
Стів знайшов ворота…
-Копи. -Чорт.
Не можна, щоб вони знайшли Едді.
За мною.
Офіцери!
-Макс! -Сюди! Я знайшла убивць!
-Чорт. -Бігом!
Це вражає.
Ворота більше схожі на хвіртку, але все одно
вони досить великі.
-Стіве! -Стіве!
-Ні!
-Що це в біса було? -Ненсі, що сталося?
Господи!
Стійте!
Назад, малі засранці!
Чекай.
-Ти ж туди не підеш? -Чекайте тут.
-Ні, Ненсі! -Ненсі!
Чорт!
Дастіне! Чорт.
Привіт.
Ні.
Ти що? Вона казала чекати.
Так, я чула.
Вона головна.
Жартуєш?
Я це вигадала.
Не йди. Не…
Бляха муха…
Та щоб вам. Чорт!
Це тупо.
Це дуже тупо. Чорт!
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин