Do prdele!
- Panebože. - Stlač mu to!
- Pořád to teče. - Stlač to pořádně.
Vždyť stlačuju!
- Rychle. - Ubrousky.
- Podej ubrousky. - Sakra.
Argyle, musíš nás hodit ke svatý Mary!
Modlitba mu asi moc nepomůže, kámo!
- Do nemocnice u svatý Mary, ty idiote! - Ne.
- Co? - Nemocnici ne.
- Musíte do nemocnice. - Musíte varovat…
Owense.
- Jasně, Owense. - Ta holka.
Hrozí jí nebezpečí.
Jo, ale kde ho máme hledat?
Nina.
Nina. Kdo je Nina?
- Hele, dává ti pero. - Sakra.
- Tady je číslo. - Číslo.
- Chce něco napsat. - Máme Nině zavolat?
Podej nějakej časák nebo něco. Wille, rychle.
- Strašně moc krvácí. - Na.
- No tak. Hej. - Napište to číslo.
Hej! Dívejte se na mě!
- No tak! - Vydržte!
- A do prdele. - Hej!
Hej, počkat, počkat.
Proč jste naráz tak zmlkli?
On umřel? Ježišikriste.
Tak mluvte!
Sakra!
Sjeďme z cesty.
Argyle, sjeď ze silnice! Hned!
On je mrtvej, že jo?
- Tohle je fakt zlý. - Co to děláš?
Sjeď z tý cesty!
Poslouchej mě.
Já vím, že tady byla.
Jestli chceš žít,
tak mi hezky řekni, kde je.
Omlouvám se za to drncání, děvče.
Klidně bych tu cestu vydláždil,
ale už by to pak nebylo supertajné místo.
Nabrala jsi sílu?
Trochu.
Fajn.
Myslím, že ji budeš potřebovat.
O 12 HODIN DŘÍVE
Tak jo. Můžeme.
Nečekala jsi, že pracujeme v krytu, viď?
To jste vybudovali vy?
Spíš jsme to tu jen oprášili.
Víš, co to je ICBM?
Mezikontinentální balistická raketa.
Taková fajnová bomba.
Skladovali jsme je v těchto silech, ale tohle už je dlouho prázdné.
Žádná bomba tu není. Jen spousta zašlého, prázdného prostoru.
Tak jsme se tu rozhodli ukrýt něco mnohem účinnějšího, než je raketa.
Tebe.
- Anne, Tracy. Dobré ráno. - Dobré ráno.
Dobré ráno.
Odpusť jim, že tak zírají. Tady dole jsi celebrita.
- Vážně? - No jasně.
Jsi pro ně víc než Madonna.
Kvůli tomuhle programu se vzdali svého života, práce i rodiny.
Protože v něj věří.
Věří v tebe.
Jen jdi.
Říkáme jí Nina.
Co je to?
Kdybychom ti to řekli, zkazili bychom překvapení.
Ahoj, Jedenáctko.
Já vím.
Bojíš se mě.
Možná jsi mě za tu dobu začala i nenávidět.
A já ti přitom vždycky chtěl jen
pomáhat.
A myslím, že zrovna teď moji pomoc opravdu potřebuješ.
Ztratila jsi své schopnosti.
A já asi vím proč.
A asi i vím, jak je obnovit.
Pojďme zase spolupracovat.
Ty a já.
Dcera
a tatínek.
Tatínku!
Jo, mám ji.
Co kdyby ses hezky vrátila za panem doktorem?
Ne!
Čím víc sebou budeš šít, tím víc to bude bolet.
Ne!
Nechte ji.
- Ne. - Promiň, Jedenáctko.
Takový začátek jsem nechtěl.
Všechno se ale srovná.
Jsi zpátky doma.
Jsi doma.
SERIÁL NETFLIX
KAPITOLA PÁTÁ: PROJEKT NINA
Dost!
Nezabíjet. Není váš.
Idioti.
Co jsem ti říkal, Američane?
Neutíkat.
Tys neposlechl.
Teď tě to bude moc bolet.
Moc.
Mohlo to být horší, Amíku.
Aspoň tu nejsi sám.
Vidíš dobře.
Je ze mě vězeň.
Stejný jako ty.
Pašerák Jurij mě zradil.
Nás zradil.
Svině už dostává nakládačku.
Říkal jsi, že se mu dá věřit!
Přísahal jsi!
Myslel jsem, že dá.
Myslíš, že jsem to tak chtěl?
Všechno jsem ztratil!
Oba jsme věděli, do čeho lezeme.
Udělej nám laskavost. Doraz ho!
Zariskovali jsme.
A prohráli.
Prohráli jsme.
Doraz ho!
Joyce.
Co je s Joyce?
To je moje holka!
Co se tváříte tak nakvašeně?
Vy se netěšíte na výlet za železnou oponu?
Juriji, já mám rodinu. Doma na mě čekají tři děti.
Víte, že je v matičce Rusi burákové máslo zakázané?
Nakoupím ho tu za dolar třicet a doma ho prodám za 20.
Matička je na tebe určitě hrdá.
Moje matička je mrtvá.
K smrti
unavená ze života v bídě!
Vidíte?
I Jurij má rodinu.
A za ty peníze, co za vás utržím, jí koupím nový dům.
A dcerce koupím
poníka.
Odteď budou mít všechno, na co si pomyslí.
A ano, moje matka
na mě bude moc a moc hrdá.
Držte se.
Tohle nejsou americké aerolinky.
Bude to trochu házet.
Odkdy je Rick venku z basy?
To naše soudnictví je příšerná šaškárna.
Ne.
Jo.
To by šlo.
Čau, Dustine, tady je Vyvrhel Eddie. Seš tam?
Dustine, slyšíš mě?
Dustine.
Země volá Dustina.
Ahoj, tady Nancy.
Wheelerová! Nazdar!
Potřebuju, abyste mi dovezli jídlo.
A fofrem, jestli nechcete, abych lezl mezi lidi.
Ne, to nedělej.
Zůstaň, kde jsi, dorazíme hned, jak to bude možný.
Jasný, hele, vzali byste mi tam pakl piv?
Vím, že teď není rozumný chlastat,
ale jedno orosený mi vždycky dobře zchladí nerva.
Zavolám později.
Ne, opovaž se… Wheelerová?
Dustine!
- Vstávej! - Co je?
- Nemáš náhodou hlídat Max? - Jo.
- Promiň. - Kde je?
Tamhle. Před chvilkou tam byla. Přísahám, že jsem si schrupnul jen na…
hodinu.
Dobré ránko.
Všechno v pořádku?
Jo.
Jo, všechno v pohodě.
Já myslím, že je moc hezké, že takhle držíte při sobě.
Jen byste možná mohli držet při sobě u někoho jiného.
U nás jste vždycky vítáni.
Jste jako rodina.
- Mohu? - Určitě.
Posluž si. Ber, co hrdlo ráčí.
Tak jo.
Ahoj.
Jsi v pohodě?
Nemohla jsem spát.
Všichni mi rvali do uší nějakou hudbu.
Ale Holly byla tak hodná a půjčila mi voskovky.
Měly jsme docela fajn ráno, viď?
Kreslíš, co jsi včera viděla?
Jo, pokouším se.
Napadlo mě, že bude snazší to nakreslit než vysvětlit, ale…
moc to nejde.
To je…
Jako by si je tam vystavoval.
A všude kolem byla rudá mlha.
Bylo to jako sen.
Noční můra.
Myslíš, že tě chce Vecna zastrašit?
S Billym? Jo.
Když jsem ale byla tady…
Nevím, bylo to jiný.
Vypadal skoro překvapeně.
Jako by mě tam nechtěl.
Možná ses mu dostala do hlavy. On se do tvý dostal, ne?
To už je pak hračka se propojit s jeho vědomím.
Jako kotelna Freddyho Kruegera.
Freddy Krueger?
To je takovej popálenej týpek, co má místo prstů břitvy.
Zabije tě ve snu.
Zbláznil ses?
Promiň. Je to postava z filmu.
Není skutečnej.
No ale… uvažujte.
Co když se ti podařilo proniknout do Vecnova světa?
Možná, že to řešení, který hledáme,
najdeme v týhle neskutečně vágní kresbě.
- Teď by to chtělo Willa. - Jo.
Zkoušela jsem mu ráno volat, ale mají pořád obsazeno.
To je okno?
Jo.
Vitráž s růžemi.
Jo. Vidíš? Nejsem zas tak marná.
Jo, navíc jsem to už někde viděla.
Jsou to části domu.
Ne ledajakýho.
Je to dům Victora Creela.
Kam jdeš?
Vzbudit ostatní.
Pardon. Na cestu. Díky, pane Wheelere.
Ne.
JEDENÁCTKA, TATÍNEK
Ne.
No vida.
To se podívejme, kdo za námi přišel.
Tady je někdo pěkně ospalý.
Kde to jsem?
Ještě ses úplně neprobrala, co?
Já jsem v Hawkinsu?
No vida.
To se podívejme, kdo za námi přišel.
Tady je někdo pěkně ospalý.
Nechoď moc daleko, ospalíno.
Lekce začínají přesně v deset.
No vida.
To se podívejme, kdo za námi přišel.
Tady je někdo pěkně ospalý.
Tep je 120 úderů za minutu.
Brání se tomu.
Dejme jí čas.
Kdepak.
Neměli jsme ji do toho tak házet.
- Utopí se v tom. - Ne.
Ne. Ona se rozplave.
Panebože.
Hele, tohle se vůbec nemělo stát.
Bože můj, tohle je průser.
Tohle je neskutečnej průser!
Hele, vždyť ten chlap mohl mít rodinu, děcka a tyhle věci.
Musíme zajít na policajty.
Musíme jim říct o tý superholce, o zlých agentech, o Obráceným světě…
Ne.
Ale tak… Poslouchejte!
Ti agenti jdou po tý tvý superkočce. Je to tak?
No a poldové by nám ji mohli pomoct najít.
Oni ji totiž jinak zabijou. A pak zabijou i nás.
Nebo nás možná zabijou dřív než ji.
- Co já vím. - Argyle!
- Co víš, jaký zvolej pořadí! - Hej!
- Ene, bene… - Argyle!
- Poslouchej! - Co je?
Hele, nějak si s tím poradíme, jo?
Jen se tomu musíme otevřít.
Otevřít? Já vidím leda otevřenej hrob!
- Mám se otevřít? Co to plácáš? - Poslouchej, kámo! Hej!
Hlavně se uklidni.
Co kdyby sis zašel do dodávky a něčím se tam spravil?
- Palmovou rozkoší. - Jo.
Jo.
Už vyvanula.
Vyvanula.
Jsem rozhozenej.
Seš rozhozenej.
Tak jo.
- Omlouvám se. - To nic.
- Jonathane. - Jo?
Ještě víc hulení? Je to rozumný?
Máš lepší nápad, jak ho zklidnit?
Pojďme to dodělat.
Drž si ho od těla.
Je zkouřenej jako paprika. Neví, co říká.
To neznamená, že se mýlí.
Kdyby ten chlapík žil o vteřinu dýl,
tak teď víme, kde El je.
Proč nám to číslo prostě neřekl?
Měl jsem jí říct, co cítím. Vzala by mě s sebou a všechno by bylo snazší.
Jenže já nevěděl, co říct.
Já z toho mívám občas hrůzu se takhle otvírat.
Mluvit o svých pocitech.
Zvlášť před lidma, na kterých mi nejvíc záleží.
Protože co když…
tu pravdu nepřijmou?
Nevíte, jak se ten chlap jmenoval?
- Co? - Ten mrtvej chlap.
Dělám mu pomník.
Je ti jasný, že jsme ho zakopali, abychom ho schovali.
Tak tam napíšu jen: „Zde leží neznámý hrdinný agent.
Co zachránil Argyla, Jonathana, Willa a Mikea před smrtí.“
Ty chceš psát naše jména na krabici od pizzy?
Jsou to běžný jména.
Fajn. Dělej, jak myslíš.
Kristepane.
No tak.
To je to jeho pero.
Cože?
Neznámýho hrdinnýho agenta.
To je to pero, co mi dal.
Zasranej krám.
Proč by mi dával vypsaný pero?
No tak.
Hej, co mi to bereš?
Co to děláš?
Něco z toho vypadlo.
Co je to?
To je to číslo.
Celou dobu ho máme.
My máme jeho číslo?
Říkal někdo, že si máš dát pauzu?
Vidíš to tamhle? Válí se tam ruka.
Ruka!
Jsme snad zvířata?
Hej, Ivane!
Přestaň mi říkat jménem.
Chceš mě dostat do průseru?
Nevím, co ti napovídali,
ale lhali ti.
Jsem tu omylem.
S tím ti nepomůžu.
Udělám z tebe boháče.
Vidíš toho Američana?
Je v balíku.
Milionář.
Řekni, Amíku. Řekni, jak z něj uděláš boháče.
Ty mi tedy vážně pomáháš.
Jen co je pravda.
Hej.
Chceš tady zhebnout? Chceš zhebnout?
Proto nás sem zavřeli.
Takže končíš? Vzdáváš to?
Co tvoje ženuška?
Je v zajetí, ale pořád žije. Můžeme ji zachránit.
„Zachránit.“
Tobě to připadá k smíchu?
Ty to nechápeš, co? Nechápeš to.
Čím víc se k Joyce přiblížím, tím víc ji ohrožuju.
Už z toho všeho blouzníš, Amíku.
Neblouzním.
Poprvý v životě vidím věci jasně.
Myslel jsem si, že jsem prokletý.
Už od 18 let.
Přišel mi povolávací rozkaz.
Strýček Sam chce, abych šel bojovat do džungle.
Vietkong začíná kvůli zasraným komančům, jako jsi ty, zamořovat jih a já?
Nadšeně do toho jdu.
Chci dokázat fotrovi, že nejsem zas takovej sráč.
Přijedu tam, projdu testy, připojím se k chemický jednotce
a válčím.
Mladý, osmnáctiletý kluk tam 13 000 kilometrů od domova
míchá do barelů chemickou směs Agent Orange.
V kuchyňských chňapkách.
Po akci jsme ty rozprašovače čistili a vdechovali to.
Neměli jsme masky, nic.
„Tohle není chemická válka, jen likvidujeme porost.“
„Naprosto neškodné,“ tvrdili nám.
Po návratu domů se všichni moji parťáci,
ti, co měli kliku a přežili, snažili zase normálně žít, založit rodiny.
Jenže to mělo háček.
Rodily se jim mrtvé děti. Umíraly v děloze.
Nebo měly křivou páteř, vyboulené oči.
Ta hrůza…
nás neopouštěla, držela se nás.
I moje žena Diane chtěla dítě.
I já ho chtěl.
Nakonec jsme měli holčičku.
Narodila se zdravá, dokonalá. Jmenovala se Sarah.
A pak zemřela.
Krevní tlak klesá…
Umírala v bolestech.
Trpěla.
Znal jsem rizika, ale…
Ignoroval jsem je.
Diane odešla. Nikdy mi to nevyčetla. Alespoň ne do očí.
Pak už jsem se jen…
utápěl v drogách a alkoholu.
A pak mi přišli do života noví lidé.
Zjevila se malá El a Joyce a já si namlouval, že mě potřebují.
Tak to ale nebylo.
Byla to lež. Nepotřebovaly mě.
To já potřeboval je.
Potřeboval jsem je.
Včera jsi měl pravdu. Věděl jsem, do čeho lezu.
A stejně jsem se pokusil utéct.
V momentě, kdy jsem Joyce kontaktoval,
jsem ji odsoudil na smrt.
Stejně jako tenkrát Sarah.
Každýmu, koho miluju, ublížím.
Celý jsem to blbě pochopil.
Nejsem prokletý.
Já sám jsem prokletí.
Prý tu mají nějaké monstrum.
Z Ameriky.
Nevím, jestli to tak je, Američane.
Nevím, jestli jsi prokletý, ale v jednom máš pravdu.
My dva tady chcípneme.
Přejete si?
Chceme se tu porozhlédnout.
Jo.
Nějak to tam vlhne.
Ještě jsem neměl čas to pořešit.
Sbalte se. Ubytujeme vás jinde.
Ďábel je tady.
Cítím jeho přítomnost.
Rozpíná se.
Každým dnem sílí.
Chrissy je ale v nebi, to vím.
S úsměvem na nás shlíží.
Těší se z pohledu na ty, které znala a milovala.
Zároveň se ale trápí.
Je naštvaná,
protože ten, kdo ji zabil, je stále na svobodě.
Je tady.
Ubližuje dalším.
Jak je možné, že on žije, a můj andílek ne?
Vím, že je to Boží záměr…
Pane, modlila jsem se.
Vůbec tomu nerozumím.
Nevidím v tom smysl.
Mluvil jsem s Cappellettim.
Fotky do ročenky z roku 1986.
Hezký.
Sinclair?
Ten zrádce.
Proto nás svedl na špatnou stopu.
Klub Hellfire.
- Schovávají Eddieho. - Nahlasme to poldům.
Těm, co mají Chrissy za dealerku?
A nechávají toho magora dál zabíjet?
Co když nám ta sekta něco provádí?
- Jako co? - Vědí, že po nich jdeme.
- Co když nás nějak zakleli? - Sám seš zakletej.
Hej!
Tohle není legrace.
Hele, já na nadpřirozený sračky nevěřím.
Ale ta sekta je nebezpečná.
Musíme na ně chytře.
Udělal jsem seznam.
Jsou to místa, kde je viděli.
Rozdělíme se.
Všechno pěkně pročešeme.
Připsal bych dům Huliče Ricka.
Co?
Hulič Rick?
Eddieho dodavatel.
Měl být v base, ale zahlídli ho doma.
Naši kvůli tomu dost vyšilují.
Ale možná je to blbost.
Nevím.
Ne, to je dobrý.
Projdeme všechno.
DŮM HULIČE RICKA
Ten není vůbec strašidelný.
Co jsme do týhle barabizny vlastně přišli hledat?
To přesně nevíme.
Víme jen, že je pro Vecnu důležitá.
Protože ji Max viděla ve Vecnově rudý mozkomlze?
- Tak nějak. - Super.
Třeba zjistíme, kde Vecna je. Proč se vrátil. Proč zabil Creelovy.
A jak ho zastavit, než se vrátí pro Max.
Nemyslíme si, že je uvnitř.
Nebo jo?
To se uvidí.
Můžeme?
Max.
Co tady děláš, Max?
Zamčeno.
Mám zkusit zaklepat?
Nemusíš.
Našla jsem klíč.
Tady někdo neplatil za elektřinu.
Kde jste je vzali?
To se ti fakt musí všechno říkat?
Už nejseš malej.
Díky.
Zadní kapsa.
Všechno tu nechali.
Trojitý mord atraktivitu domu moc nezvýší.
Hej, lidi.
Vidíte je taky?
- Jo. - Jo.
Jsou to ty, cos viděla i předtím?
V těch vidinách?
Jsou to jen hodiny.
Ne?
Obyčejný starý hodiny.
Proč je tak posedlej hodinama?
Není on třeba hodinář nebo tak něco?
Teď jsi na to kápl, Steve.
Vím jistě,
že tady najdeme odpověď.
Někde.
Rozdělme se do dvojic. Robin, my jdeme nahoru.
Pojď. Jdeme.
- To byl povzdech? - Ne, to nebyl povzdech.
- Proč sis povzdechl? - Nepovzdechl. Jdeme.
- Já to slyšel. - Vždycky musíme být spolu.
Ty s tím máš problém?
Nebylo by špatný se občas s někým prohodit.
- To jakože se se mnou nudíš? - Přesně naopak.
Hej, Juriji.
Juriji, potřebuju se vychcat.
Kašli na to. Neslyší tě.
Já ale vážně musím, Joyce. Není to žádná finta.
- On neslyší. - Cože?
ARAŠÍDOVÉ MÁSLO
Co to děláš, Joyce?
Joyce!
- Joyce! - Mám moc krátkou nohu.
Přišoupl bys sem ten střep?
Možná jsme to mohli nejdřív probrat.
Co na tom chceš probírat?
Přeřízneme pouta a jsme volní.
Aha, a co potom?
- Pak ho sejmeš. - Sejmu?
Děláš karate. Máš černý pásek.
Jsme tři kilometry nad zemí.
Chceš po mně, abych sejmul pilota?
Nemusíš ho sejmout úplně.
Vezmi mu zbraň a donuť ho to otočit.
Mám mu vzít zbraň? Jen tak?
Není černý pásek ten nejvyšší?
Je, ale…
Ale co?
V reálným životě jsem nikdy s nikým nebojoval.
Vždycky jen proti lidem z kurzu.
Kolik jim bylo?
Všem bylo víc než třináct.
Třináct?
Třeba Jeremiášovi je 16.
Skoro. Za měsíc slaví narozky.
Jeremiáš je skvělý bojovník. Rychlý jako blesk. Velmi zkušený.
A já ho porazil.
Jednou.
Jurij určitě není tak zkušený jako Jeremiáš.
Takže jo.
Máš pravdu.
Můžu Jurije porazit.
Rozhodně.
Dík, že jsme to probrali. Cítím se líp.
Jo.
Ne.
No vida.
To se podívejme, kdo za námi přišel.
Tady je někdo pěkně ospalý.
Přestaňte!
Pusťte mě ven!
V roce 1786 napsal Nicolas Dalayrac operu Nina.
Tatínek.
Vypráví příběh mladé ženy, jejíž milenec padne v duelu.
Ninu to natolik zasáhne, že tu skutečnost potlačí.
Chová se, jako by se to nestalo.
Každý den chodí svého milence vyhlížet na vlakové nádraží.
Jenže on se nevrací.
Kdyby jen Nina znala pravdu.
Tohle není realita.
Není.
Ale kdysi byla.
Je to vzpomínka.
Výborně.
Jak to?
Na tom nesejde.
Pusťte mě ven.
Já chci ven!
Je mi líto, Jedenáctko.
Cestu ven musíš najít sama.
Odejdi z nádraží.
Přestaň čekat.
Soustřeď se.
Poslouchej.
Vzpomínej.
Já tomu nerozumím.
Já tomu nerozumím!
No vida.
To se podívejme, kdo za námi přišel.
Tady je někdo pěkně ospalý.
Soustřeď se. Poslouchej. Vzpomínej.
No vida.
To se podívejme, kdo za námi přišel.
Tady je někdo pěkně ospalý.
Omlouvám se.
Provedla jsem něco?
Provedla?
Ne.
Proč si to myslíš?
Jen přicházíš o všechnu zábavu.
- Za chvíli začíná trénink. - Dobře.
Hej.
Není třeba být nervózní.
Určitě si povedeš skvěle.
Vím to.
- Dobré jitro, děti. - Dobré jitro, tatínku.
Jak se dnes cítíme?
Dobře, tatínku.
To je dobře.
Dvanáctko.
Otevři, prosím tě, dveře.
Ano, tatínku.
Pojďte se mnou, prosím.
- Jak si vede? - Velmi dobře.
Rozplavala se.
Fajn. Právě mi totiž volala Stinsonová.
Nemáme mnoho času.
Tak to bude muset zrychlit tempo.
Tamhle je jedna. Jeď.
- Zpomal. - Jedna co?
- Zpomal. - Přestaňte mi poroučet.
Argyle! Zpomal!
- Bacha! - Ježiši!
202 968 6161.
Zvoní to?
Ne, je tam spousta divných zvuků.
Obsazeno?
Poslouchejte.
Nepřipomíná vám to něco?
WarGames.
Co?
To není telefon.
To je počítač.
Nevím, jestli je Nina něco jako Joshua nebo Owensova laborka,
ale ten agent nám nedal ten kontakt jen tak.
Musíme ten komp najít. Najdeme Owense a varujeme ho.
Jedenáctku taky. Jen potřebuju hackera.
Jediný, kterýho znám, žije…
v Utahu.
- V Utahu? - V Salt Lake City.
Proboha.
- Proboha. - Co je? Proč „proboha“?
Otoč se.
- Uvěř očím svým… - Ale ne.
Nekonečnej příběh. U toho jsem byl posranej strachy.
Nicota, ty vole. Přísnej existencialismus.
Zbláznil ses?
Po I-15 jsme ráno na místě.
Zbláznil ses.
Vím, že to zní šíleně, ale Suzie loni zachránila svět.
Třeba to zvládne i teď.
Do hajzlu.
Rick měl nejspíš návštěvu.
Je to on.
Dustine. Seš tam? Tady Eddie. Pamatuješ si na mě?
Hele, asi mám menší problém, jestli mě někdo slyšíte.
Slyšíte? Wheelerová?
Jste tam?
Hele, Hendersone.
Ano?
Nemohl bys mi
lehce naznačit, co tady vlastně hledáme?
„Svět je plný naprosto evidentních věcí,
jež všichni bezděčně přehlížíme.“
Sherlock Holmes.
Super.
Dík. To je super. Fakt jsi mi pomohl.
Sherlock…
- Co je? Co se děje? - Byl tam pavouk.
- Co? - Černá vdova.
- Aha. - Nechoď tam.
- Počkej… - Co je?
- Mám tam něco? - Počkej. Nehýbej se.
- Sundám ti to. - Díky.
Pavouka nenajdeš, dokud nezačne líhnout vajíčka a chrlit pavoučata.
Co je ti?
Uklidni se.
Furt něco řeší.
- Povídej mi o tom. - Je fajn, že jste kámošky.
Hned jak Vecnu najdeme, zabijeme ho a zachráníme svět,
někam si spolu zajdeme.
Ty, já, Robin, Jonathan, až se vrátí.
Nemyslím jako rande. Já s Robin nechodím.
- Řekla ti, že spolu nechodíme? - Jo. Důrazně.
Přátelství s velkým P.
Jo, díky.
Teda…
já bych s ní i chodil,
ale ona je… To je jedno. Prostě jsme kámoši.
- Jen kámoši. - Jasně.
Tak jo. Dobrý.
Super. Díky.
No…
Tak fajn.
Asi bychom se měli vrátit k pátrání.
„Evidentní věci se přehlíží.“
Teda… „Nepřehlíží.“
Nebo…
Sherlock Holmes.
Cože?
- Měli jsme nahrát delší smyčku. - Čtyřicet šest minut stačí.
Bála bych se jiných věcí.
Třeba toho, že se mi ta písnička tím neustálým přehráváním zprotiví.
Že ji přestanu mít ráda.
Bude to pak fungovat, nebo Kate Bush ztratí svou magickou sílu?
Kate Bush? Ta nikdy.
Tobě se taky líbí?
Jo. Teď už jo.
- Fakt? - Jo, strašně moc. Zachránila ti život.
Navíc jsme kousek od cíle.
Najdeme Vecnu a zabijeme ho dřív, než si na tebe zase něco dovolí.
Vsadím se, že když tady rozjedeme pořádný duet,
otevřeme vchod do jeho tajnýho brlohu.
Voilà.
Ty seš pako.
Já myslela, že seš teď na úrovni.
A nejsem snad?
Tohle mi chybělo.
Co?
Tvůj smích.
Hotovo.
Čaruj, Kate.
Slibuju, že se ptám naposled, ale…
Vidíš to taky?
Jo.
Hele.
Stop.
Výborně, Dvojko.
Výborně.
A teď,
který odvážlivec
by to chtěl zopakovat?
Já.
Jedenáctko?
Soustřeď se.
Napoj se na energii.
Vnímej ji.
Proč s ní ztrácí tolik času?
Hej.
Ticho.
Smějí se.
Tobě.
Myslí si, že jsi slabá.
Ukaž jim, Jedenáctko.
Ukaž jim.
To je ono.
Teď ji rozpohybuj.
Ztráta času.
- Co se děje? - Selhává jí srdce.
Tak jo, to by stačilo. Vytáhněte ji.
Vytáhněte ji!
Ty jsi ale zlobivá holubička.
Vypadla jsi z hnízdečka?
Kam si myslíš, že jdeš?
No tak.
Buď hodná holčička a vrať se na místo.
Nebo co? Nebo mě zastřelíš?
To by se asi KGB nelíbilo.
Máš pravdu, zabít tě nesmím,
ale v jakém stavu tě mám přivézt, KGB nespecifikovalo.
Jsi křehké zboží. Klidně se ti může cestou něco stát.
Pokud se něco nestane tobě.
Mám prsty jako šípy.
Ruce ze železa.
Nohy jako kopí.
Postav se mi,
a je s tebou ámen.
Otoč to zpátky,
a ušetřím tě.
Pusť ho!
Mám prsty jako šípy.
Ruce ze železa.
Nohy jako kopí!
Cos to udělal?
Co?
Říkala jsem ne úplně.
- Myslela jsem, že neumíš lítat! - Neumím!
K sobě! Přitahuj to k sobě!
Přitahuju!
Jako ta vánoční světýlka.
Vánoční světýlka?
Když byl Will v Obráceným světě,
tak ta světla
ožila.
Vecna je tady.
V tomhle domě.
Je na odvrácený straně.
Teď asi odešel z pokoje.
Slyšel nás?
Vidí nás?
Sluchátka.
Počkejte.
Zhasněte ty baterky a rozptylte se.
To ale nic neuvidíme, když zhasneme baterky.
Kristepane.
Mám ho!
Mám ho.
Měla jsem ho.
Myslím, že se pohybuje. Přesouvá se.
Sakra.
Ztratil jsem ho.
Neztratil.
No jasně, půda. Jak jinak.
Počkejte.
Co když je to past?
Hej!
Do hajzlu.
Vážně tu nikde není.
Zavři zobák a hledej.
Dustine?
Prosím. Seš tam?
Tak nic.
Pojď se mnou.
Ty vole.
Hej, magore!
- Kam si myslíš, že jedeš? - Sakra.
- Tak… naskoč… - Bojíš se vody? Jdeme!
…ty …kráme!
No tak. Nenechávej mě v tom.
No tak. Dělej, ty kraksno!
Honem.
Do prdele!
Nic? Tak fajn. Jak chceš.
Do prdele.
Baterky.
Co se to děje?
Nepřibližuj se ke mně! Nechte mě!
Nechte mě!
Dělej. Už ho skoro máme.
Patricku.
Patricku!
Patricku.
Hej, Patricku!
Patricku.
Patricku!
Kyslík.
Prokrista, dejte jí kyslík.
To nic. Za chvíli se aklimatizuješ.
Nic ti nehrozí.
Dáváš nám zabrat. Fakt si to chceš zopakovat?
Ne!
Pozoruhodné.
Nepřibližuj se.
Nepřibližuj se!
Nemyslela sis, že to bude tak snadné, viď?
Já tomu nerozumím.
Ale já ano.
Tatínku?
Dcero.
Překlad titulků: Irena Křiváková