Чорт!
-Боже мій. -Притискай.
-Кров не зупиняється. -Тисни.
Я тисну! Сильніше.
-Ну ж бо. -Серветки.
-Дай ще серветок. -Чорт.
-Не спиняється! -Вези до Святої Марії.
Не думаю, що молитва йому допоможе.
-Ні, ідіоте! У лікарню Святої Марії. -Ні.
-Що? -Ніяких лікарень.
-Ми відвеземо вас до лікарні. -Треба попередити…
Оуенса.
-Оуенса, добре. -Дівчина.
Вона в небезпеці.
Гаразд, як знайти Оуенса?
Ніна.
Ніна. Хто така Ніна?
-Ручка. Так. -Добре.
-Ось номер. -Номер.
-Він хоче щось написати. -Подзвонити Ніні?
Дай журнал абощо. Вілле, дай що-небудь.
-Він стікає кров'ю. -Тримай.
-Агов. -Напишіть номер.
Погляньте на мене!
-Ну ж бо! -Тримайтеся!
-От чорт. -Гей!
Йо, чекайте.
Чому там так тихо?
Він помер? Господи.
Скажіть мені!
Чорт!
Треба з'їхати з дороги.
Арґайле, негайно з'їдь з дороги!
Чорт, він помер, так?
-Це дуже погано. -Що ти робиш?
З'їдь з дороги!
Слухай.
Я знаю, вона була тут.
Якщо хочеш жити…
скажи мені, де вона.
Вибач, що товче, мала.
Я би проклав асфальт, але…
зіпсується ореол «засекреченого місця».
Ти відпочила?
Трохи.
Добре.
Тобі це знадобиться.
РУТ, НЕВАДА
12 ГОДИН ПЕРЕД ТИМ
Проходь.
Ти ж не думала, що ми працюємо в гаражі?
Ви все це збудували?
Радше дещо підправили.
Ти знаєш, що таке МБР?
Це міжконтинентальна балістична ракета.
Крута бомба.
Їх зберігали в таких шахтах, та цієї не використовували багато років.
Насправді, тут немає ніякої бомби.
Це просто великий порожній простір.
Тож ми перепрофілювали його для дечого потужнішого за бомбу.
Для тебе.
-Енн, Трейсі. Вітаю. -Доброго ранку, доку.
Доброго ранку.
Будь готова до витріщань. Ти тут знаменитість.
-Правда? -О так. Жартуєш?
Ти для них крутіша за Мадонну.
Усі вони відмовилися від свого життя, роботи, сім'ї,
щоб працювати над цією програмою, бо вірять у справу.
Вони вірять у тебе.
Усе гаразд. Так.
Ми називаємо її Ніна.
Що це?
Якщо скажемо, це зіпсує сюрприз.
Вітаю, Одинадцять.
Я знаю.
Ти боїшся мене.
Можливо, за час розлуки ти почала мене ненавидіти.
Але я лише хотів
допомогти тобі.
І зараз, припускаю, тобі дуже потрібна моя допомога.
Твої сили вкрали.
Гадаю, я знаю чому.
І знаю, як їх повернути.
Знову працюватимемо разом.
Ти і я.
Дочка
й тато.
Тату!
Я її бачу.
Повертайся назад і слухайся доктора.
Ні!
Не рухайся.
-Інакше буде боляче. -Ні!
Облиште її.
-Ні. -Вибач, Одинадцять.
Я не хотів, щоб так усе почалося.
Але все буде добре.
Тепер ти вдома.
Ти вдома.
СЕРІАЛ NETFLIX
ГЛАВА 5. ПРОЄКТ «НІНА»
Досить!
Не вам його вбивати.
Ідіоти.
Що я тобі казав, американцю?
Не тікати.
Ти не слухаєш.
Тепер буде дуже боляче.
Дуже.
Могло бути й гірше, американцю.
Бодай є компанія.
Твої очі тебе не обманюють.
Тепер я в'язень.
Як і ти.
Юрій, контрабандист, зрадив мене.
Зрадив нас.
У лягавого проблеми.
Ти казав, що йому можна довіряти!
Ти присягнув!
Бо я вірив, що можна.
Гадаєш, я це планував?
Я втратив усе. Усе!
Ми знали, чим ризикуємо. Обоє.
Зроби нам послугу. Прикінчи його!
Ми сьогодні грали
й програли.
Ми програли.
Чого чекаєш? Прикінчи його!
Джойс.
Що з Джойс?
«РИБКА ВІД ЮРІЯ»
Так, дівчинко!
Чого насупилися?
Не в захваті від подорожі за «залізну завісу»?
Юрію, у мене сім'я. На мене чекають троє дітей.
Ви знали? Арахісове масло заборонене на Батьківщині.
Я купую за долар тридцять тут,
а продаю за 20 доларів там.
Твоя мама, певно, дуже пишається.
Моя мама смертельно хвора.
Її добиває…
бідність!
Розумієте,
у Юрія теж є сім'я.
І за гроші, які я зароблю, продавши вас,
я куплю їй новий дім.
Я куплю доньці
поні.
Відтепер вони матимуть усе, що захочуть.
І так,
мама дуже пишатиметься.
Тримайтеся.
Це не американські авіалінії.
Буде трохи трясти.
Коли Рік вийшов з в'язниці?
Наша система правосуддя — це фарс.
Ні.
Так.
Підійде.
Дастіне, це Едді Вигнанець. Ти там?
Дастіне, ти мене чуєш?
Дастіне?
Земля викликає Дастіна.
Привіт, це Ненсі.
Вілер! Привіт.
Мені потрібна їжа,
і дуже скоро, хіба що хочете, щоб я вийшов між люди.
Ні, не треба.
Залишайся на місці, ми приїдемо, щойно зможемо.
Так. Слухай,
привезете пива?
Знаю, пити зараз небажано,
але холодне пиво заспокоїло б мої розхитані нерви.
Я передзвоню.
Ні, не смій… Вілер?
Дастіне!
-Прокинься. -Що?
-Ти ж мав пильнувати Макс. -Так.
-Вибач. -І де вона?
Вона ось тут. Була секунду тому.
Присягаюся, я просто задрімав на…
годину.
Доброго ранку.
Усе гаразд?
Так.
Так, усе добре.
Так мило, що ви тримаєтеся разом.
Можете спробувати триматися разом в іншому домі.
-Ти знаєш, що вам завжди тут раді? -Звісно. Ви як сім'я.
-Можна? -Звісно.
Чому ні? Усе наше — ваше.
Добре.
-Привіт. -Привіт.
Усе гаразд?
Не могла заснути.
Мені чомусь постійно вмикали музику.
Але Холлі позичила мені олівці.
У нас був веселий ранок, так, Холлі?
Ти це бачила вчора ввечері?
Так, щось таке.
Я думала, так буде простіше, ніж пояснювати, але…
не дуже.
Це…
Вони були ніби на вітрині.
І всюди червоний туман.
Це було схоже на сон.
Кошмар.
Думаєш, Векна хоче тебе налякати?
З Біллі? Так.
Але коли я дійшла сюди…
Не знаю, щось змінилося.
Він здався здивованим, майже.
Наче не хотів, щоб я була там.
Може, ти була в його свідомості?
Він захопив твою свідомість.
Припускаю, що ти якось проникла в його.
Як котельня Фредді Крюґера.
Фредді Крюґера?
Це обпечений чувак з лезами замість пальців.
-Він убиває людей уві сні. -Серйозно?
Вибач. Це кіно.
Не насправді.
Просто… подумайте про це.
А якщо ти якось відкрила задні двері у світ Векни?
Можливо, відповідь, яку ми шукаємо,
десь у цих незрозумілих малюнках.
-Нам потрібен Вілл. -Звісно.
Я телефонувала їм вранці, у них далі зайнято.
Це вікно?
Так.
Вітраж із трояндами.
Так. Бачиш? Я не така вже й нездара.
Просто я вже таке бачила.
Це частини будинку.
Не просто будинку.
Це дім Віктора Кріла.
Ти куди?
Розбуджу інших.
Вибачте. На дорогу. Дякую, містере Вілер.
Ні.
11 — ТАТО
Ні.
Так-так.
Гляньте, хто до нас приєднався.
Хтось сьогодні не виспався.
Де я?
Мабуть, ти ще не прокинулася.
Я в Хоукінсі?
Так-так.
Гляньте, хто до нас приєднався.
Хтось сьогодні не виспався.
Не відходь далеко, сонько.
Заняття починаються о десятій.
Так-так.
Гляньте, хто до нас приєднався.
Хтось сьогодні не виспався.
Пульс 120 ударів на хвилину.
Вона це відкидає.
Дай їй час.
Ні.
Не варто було її так кидати.
-Вона там потоне. -Ні.
Ні, вона попливе.
Боже.
Так. Це має бути не так.
Це все неправильно.
Повна лажа!
У нього, мабуть, сім'я, діти.
І все таке. Треба йти до копів.
Розказати їм. Про супергероїню, про поганців з уряду.
-Про той Виворотний вимір… -Ні.
Але… Слухай!
Поганці з уряду полюють на твою супердівчину, так? Гаразд.
Може, копи допоможуть нам знайти її.
Бо вони її вб'ють. А якщо вб'ють її, то вб'ють нас.
Власне, нас можуть убити раніше.
-Не знаю. -Арґайле!
-Хтозна, кого вб'ють першим. -Слухай!
-Сів метелик… -Арґайле!
-Слухай! -Що?
Ми щось придумаємо.
Треба тільки мислити ширше.
Ширше? Переді мною широка могила!
-Мислити ширше? Про що ти? -Агов, чуваче!
Розслабся, добре?
-Так. -Іди до фургона.
Зроби, що завжди.
-Пурпурова пальмова насолода. -Так. Авжеж.
Бо вивітрилася.
Вивітрилася.
Я весь на нервах.
Ти на нервах.
Добре.
-Вибач. -Усе добре.
-Джонатане. -Що?
Трава? Думаєш, це хороша ідея?
Є краща, щоб його заспокоїти?
Закінчуймо із цим.
Не дай йому себе зачепити.
Він під кайфом. Не знає, що каже.
А якщо він не помиляється?
Якби цей чувак прожив ще секунду,
ми б знали, де вона.
Чому він не сказав номера?
Треба було їй пояснити.
Може, Од узяла б мене із собою, і все було б інакше, але…
Я не знав, що сказати.
Іноді мені здається, що відкриватися страшно.
Страшно говорити про почуття.
Особливо тим, кого любиш найбільше.
Бо що, як…
їм не сподобається правда?
Хтось знає ім'я мертвого чувака?
-Що? -Мертвий чувак.
Я роблю йому надгробок.
Ти ж розумієш, що ми весь ранок ховали тіло.
Я напишу: «Тут лежить Невідомий Геройський Агент.
Врятував Арґайла, Джонатана, Вілла та Майка від смерті».
Ти напишеш наші імена на коробці з-під піци?
Це поширені імена.
Добре, чуваче. Роби, як знаєш.
Господи боже.
Та пиши.
Це його ручка.
-Що? -Невідомого Геройського Агента.
Це ручка, яку він дав мені перед смертю.
Гівняшка якась.
Чому він дав ручку, яка не пише?
Пиши давай.
Агов, я тут пишу.
Що ти робиш?
З ручки щось випало.
Що це?
Це номер.
Він весь час був у нас.
У нас є його номер?
Я дозволяв відпочивати?
Он там рука лежить.
Рука! Іди.
Ми ж не звірі.
Іване!
Припини мене кликати.
Хочеш, щоб я влип?
Не знаю, що тобі наговорили,
але це все брехня.
Я тут помилково.
Вибач, нічим не допоможу.
Я зроблю тебе багатим.
Бачиш цього американця?
У нього є гроші.
Він мільйонер.
Скажи, американцю. Скажи, що зробиш його багатим.
А ти допомагаєш, американцю.
Дуже допомагаєш.
Агов.
Хочеш тут померти? Хочеш померти? Так?
Для цього нас сюди привезли.
То це все? Ти здаєшся?
А як же твоя жінка?
Її схопили, але вона ще жива. Її ще можна врятувати.
«Врятувати».
Тобі весело?
Ти не розумієш, так? Не розумієш.
Що ближче я до Джойс, то в більшій вона небезпеці.
Ти мислиш нечітко, американцю.
Ні, чітко.
Уперше в житті я мислю чітко.
Я думав, що я проклятий.
Ще з 18 років.
Я отримав повістку.
Дядько Сем хотів, щоб я воював у джунглях.
Ворог сунув на південь як чума, через комуняцьких виродків, як ти, і…
Я радо пішов.
Хотів довести старому, що я не лайно, яким він мене вважав.
Там я пройшов перевірку, і мене відправили в хімічні війська.
І ось я…
ще дитина. Мені 18 років, за 13 000 кілометрів від дому, змішую ці
цистерни агента Оранж на 208 літрів.
Лише в кухонних рукавичках.
Ми чистили турбіни після застосування,
вдихали випари.
Ніяких масок, нічого.
«Це не хімічна зброя. Це просто гербіциди для знищення бур'яну.
Цілком безпечно».
Так нам сказали.
Повернувся до реального життя, і ті, з ким я служив,
ті, хто вижили, пробували жити нормально.
Заводили сім'ї. А потім усе пішло не так.
Діти народжувалися мертвими. Помирали в утробі.
Викривлені хребти, вип'ячені очі.
Жах…
переслідував, учепився в нас.
Моя дружина Діана хотіла дитину.
І я теж.
У нас була дитина, і вона…
народилася здорова.
Вона була чудова. Сара.
А тоді вона померла.
Тиск падає.
Це була нелегка смерть. Вона…
страждала.
Я знав про ризики, але я…
я їх приховав.
Діана мене покинула. Не звинувачувала мене. Не словами.
Після цього я…
я ховався за наркотиками й алкоголем.
А потім у моєму житті почали з'являтися люди.
Ця дівчинка Од і Джойс, і я сказав собі, що я їм потрібен.
Але це неправда.
Це брехня. Не я їм був потрібен.
А вони мені.
Вони потрібні були мені.
Ти мав рацію. Я знав про ризики
втечі звідси, та все одно зробив це.
Щойно я послав по Джойс, щойно послав по неї,
я прирік її на смерть.
Так само, як і Сару.
Я роблю боляче всім, кого люблю.
Я весь час помилявся.
Я не був проклятим.
Я і є прокляття.
Ходять чутки про чудовисько.
З Америки.
Не знаю, чи правда те, що ти кажеш,
чи ти справді проклятий, але ти не помиляєшся в одному:
ми справді тут помремо.
Ви щось хотіли?
Ми хочемо оглянути дім.
Так.
Це якийсь витік.
У мене не було нагоди все виправити.
Збирайте речі. Ми вас вивеземо.
Диявол тут.
Я відчуваю його присутність.
Він міцніє.
Сильнішає щодня.
Але я знаю, що Кріссі на небесах,
дивиться на нас і посміхається.
Рада бачити всіх, чиї життя вона осяяла.
А ще я знаю, що вона засмучена.
Сердита.
Що чудовисько, яке це зробило, досі на волі.
Досі.
Шкодить іншим.
Як він може жити, коли мого янгола немає?
Я знаю, що в Бога є план…
Господи, я молилася.
Але я не розумію.
Я не бачу причини.
Нарешті знайшов Каппеллетті.
-Фотографії альбому 1986. -От чорт.
Сінклер?
Клятий зрадник.
Тому він завів нас у глухий кут.
Клуб пекельного полум'я.
-Вони ховають Едді. -Може, передати це копам?
Які вважають Кріссі наркоторговкою?
Дозволяють цьому психу вбивати людей?
А якщо ця секта щось нам робить?
-Що робить? -Вони знають, що ми їх шукаємо.
-А якщо нас прокляли? -Патрик вважає, що він проклятий.
Годі!
Це не смішно.
Я не вірю в це надприродне лайно.
Але ця секта небезпечна.
Треба бути розсудливими.
Я склав список.
Місця, де бачили цих виродків.
Розділяй і владарюй.
Перевіримо всі. Викуримо їх.
Додай дім Ріка Коноплі.
Що?
Рік Конопля.
Постачальник Едді.
Він мав бути у в'язниці, але хтось помітив його вдома.
Тепер мої батьки бісяться.
Мабуть, це дурня.
Не знаю.
Ні, це воно.
Перевіримо все.
РІК КОНОПЛЯ
Зовсім не моторошно.
Що саме ми шукаємо в цій дірі?
Поки не знаємо.
Знаємо лише, що дім важливий для Векни.
Бо Макс бачила його в червоній свідомості Векни?
-Загалом так. -Чудово.
Може, тут є підказка, де Векна. Чому повернувся. Чому вбив Крілів.
Як його зупинити, поки не прийшов по Макс.
Ми ж не думаємо, що він тут,
так?
Зараз дізнаємося.
Готова?
Макс.
Що ти тут робиш,
Макс?
Зачинено.
Постукати? Спитати, чи хтось є?
Не треба.
Я знайшла ключ.
Хтось забув сплатити за електроенергію.
Де ти це взяв?
Тобі все треба казати?
Ти ж не дитина.
Дякую.
Задня кишеня.
Вони все залишили.
Мабуть, потрійне вбивство не сприяє продажу.
Народ?
Ви всі це бачите?
-Так. -Так.
Ти його бачила
у своїх видіннях?
Це ж просто годинник.
Так?
Звичайний старий годинник.
Чому цей чаклун одержимий годинниками?
Може, він годинникар абощо?
Ти розкрив справу, Стіве.
Я знаю лише,
що відповіді тут.
Десь тут.
Тримаймося по двоє. Робін, нагору.
Ходімо.
-Це було зітхання? -Ні, я не зітхав.
-Чому ти зітхнув? -Я не зітхав. Ходи вже.
-Я чув. -Просто ми завжди партнери.
У тебе із цим проблеми?
Було б добре, не знаю, часом мінятися.
-Хочеш сказати, я нудний? -Ні, навпаки.
Агов, Юрію.
Юрію, мені треба відлити.
Облиш. Він тебе не чує.
Мені дійсно треба, Джойс.
Це не привід, щоб утекти.
-Він не чує. -Що?
АРАХІСОВЕ МАСЛО
Джойс, що ти робиш?
Джойс!
-Джойс! -Нога закоротка.
Можеш підтягти цей уламок?
Може, спершу обговоримо це?
Що тут обговорювати?
Розріжемо мотузки, звільнимося.
Так, добре. А далі?
-Ти його вирубаєш. -Вирубаю?
Ти знаєш карате. Чорний пояс.
Ми на висоті 3000 метрів.
Як вирубаю, хто керуватиме літаком?
Гаразд, не вирубай його.
Забери зброю і змусь розвернути літак.
Забрати зброю. Так просто?
-Хіба чорний — не найвищий колір? -Так.
-Просто… -Що?
Я ніколи не бився за реальним сценарієм.
Я змагався лише з іншими учнями.
По скільки їм?
Не молодші за 13.
Тринадцять?
Але Єремії 16.
Майже. Наступного місяця.
А Єремія — лютий боєць.
Блискавичний. Дуже вправний.
І я його переміг.
Один раз.
А Юрій не має таких навиків, як Єремія.
Тому так.
Так, твоя правда.
Я можу перемогти Юрія.
Звісно.
Дякую, що обговорили. Мені вже краще.
Так.
Ні.
Так-так.
Гляньте, хто до нас приєднався.
Хтось сьогодні не виспався.
Припиніть!
Випустіть мене!
У 1786 році
Ніколя Далейрак написав оперу «Ніна».
Тато.
Це історія про молоду жінку, коханого якої вбили на дуелі.
Ніна була настільки пригнічена, що поховала спогади.
Ніби цього й не було.
Щодня вона йшла на вокзал,
чекала повернення коханого.
Повернення, якого не буде.
Якби Ніна знала правду.
Це не насправді.
Ні.
Але колись було.
Спогад.
Дуже добре.
Як?
Байдуже.
Випустіть мене.
Я хочу вийти!
Вибач, Одинадцять.
Ти мусиш знайти свій вихід.
Іди зі свого вокзалу.
Не чекай.
Зосередься.
Слухай.
Пригадуй.
Я не розумію.
Я не розумію!
Так-так.
Гляньте, хто до нас приєднався.
Хтось сьогодні не виспався.
Зосередься.
Слухай.
Пригадуй.
Так-так.
Гляньте, хто до нас приєднався.
Хтось сьогодні не виспався.
Вибач.
У мене проблеми?
Проблеми?
Ні.
Ні, чому ти так гадаєш?
Ти просто пропускаєш усе цікаве.
-Зараз почнеться навчання. -Добре.
Слухай.
Немає чого нервувати.
У тебе все вийде.
Я знаю.
-Доброго ранку, діти. -Доброго ранку, тату.
Як почуваєтеся?
Добре, тату.
Добре.
Номер Дванадцять.
Будь ласка, відчини двері.
Так, тату.
Ходімо за мною.
-Як вона? -Дуже добре.
Уже плаває.
Я щойно розмовляв зі Стінсоном по телефону.
У нас обмаль часу.
Тоді їй доведеться пливти швидше.
Гаразд, он там.
-Гальмуй. -Що там?
-Арґайле, гальмуй. -Не кричіть.
Арґайле! Гальмуй!
Господи!
202-968-6161.
Дзвонить?
Ні, видає дивні звуки.
Зайнято?
Послухай.
Нічого не нагадує?
«Воєнні ігри».
Що?
Боже, це не телефон.
Ми викликаємо комп'ютер.
Не знаю, чи Ніна — комп'ютер, як Джошуа або лабораторія Оуена,
але Невідомий Геройський Агент не без причини дав нам доступ.
Треба знайти комп'ютер, Оуенса й попередити його.
Попередити Од.
Потрібен хакер.
І єдиний, якого я знаю, живе…
в Юті.
-У Юті? -Точніше, Солт-Лейк-Сіті.
Боже мій.
Що? Чому «боже мій»?
Озирнись
Поглянь довкола
«Нескінченна історія». Вона мене налякала.
Ніщо. Це якась екзистенційна фігня.
Ти не серйозно.
Поїдемо по І-15, будемо там вранці.
Ти серйозно.
Знаю, це божевілля, але Сьюзі врятувала світ минулого року.
Можливо, врятує ще раз.
Чорт.
Схоже, у Ріка були гості.
Це він.
Дастіне.
Ти там?
Це Едді. Ти мене пам'ятаєш?
Якщо там хтось є, здається, у мене проблеми.
Ясно? Вілер?
Хто-небудь?
Хендерсоне?
Що?
Може,
поясниш, які підказки ми тут шукаємо?
«У світі повно очевидних речей,
яких ніхто ніколи не помічає».
Шерлок Голмс.
Чудово.
Дякую. Просто чудово.
Дуже допоміг.
Шерлок…
-Що? Що таке? -Там був павук.
-Що? -Чорна вдова.
-Ясно. -Не йди туди.
-Чекай… -Що?
-Що… Чорт. -Стій… Не рухайся.
-Стій. Я просто… Є. -Дякую.
Павука неможливо знайти, аж поки відкладе яйця і вилізуть павученята.
Що з тобою?
Робін, серйозно.
У неї проблеми.
-І не кажи. -Круто, що ви тепер друзі.
Може, як знайдемо Векну, вб'ємо його й врятуємо світ,
усі разом погуляємо?
Я, ти, Робін, Джонатан, коли повернеться.
Ми не зустрічаємося. Ми з Робін. Не зустрічаємося.
-Вона тобі сказала? -Так. Дуже чітко пояснила.
Платонічні стосунки з великої букви «П».
Так, дякую.
Тобто…
я б зустрічався. Просто…
Вона… Ми… Байдуже. Ми друзі.
-Ми просто друзі. -Так.
Добре. Так краще.
Добре. Дякую.
Що ж…
Чудово.
Треба повертатися до розслідування.
«Очевидне не те, що люди бачать».
Чи… «Не бачать».
Чи…
Шерлок Голмс.
Що?
Якби ж була довша плівка.
Сорок шість хвилин достатньо.
У нас є серйозніші проблеми.
А якщо я слухатиму знову й знову, і мені набридне?
І це вже буде не моя улюблена пісня?
Тоді спрацює? Чи Кейт Буш втратить магічну силу?
Кейт Буш? Ніколи.
Ти фанат Кейт Буш?
Так. Тепер так.
-Справді? -Так, мегафанат.
Вона тебе врятувала.
І ми в того виродка на хвості. Ми знайдемо Векну
й уб'ємо його, щоб і не думав знущатися з тебе. Ясно?
Я думаю, якщо натиснути правильні клавіші,
можна відчинити двері до його таємного лігва.
Вуаля.
Ти такий дурко.
Я думала, ти тепер крутий.
А я не крутий?
Я так за цим скучив.
За чим скучив?
Твоїм сміхом.
Готово.
Врубай магію, Кейт.
Обіцяю, я більше не питатиму, але…
ти це бачиш, так?
Так.
Дивись.
Досить.
Добре, Два.
Дуже добре.
А тепер,
яка смілива душа
буде наступною?
Я.
-Одинадцять? -Я.
Зосередься.
Знайди енергію.
Відчуй її.
Чому він марнує з нею час?
Агов.
Тихо.
Вони сміються.
З тебе.
Думають, що ти слабка.
Покажи їм, Одинадцять.
Покажи їм.
Добре.
Тепер перемісти.
Марна трата часу.
-Що таке? -У неї серце от-от зупиниться.
Гаразд, досить. Витягни її.
Витягни її!
Нечемна пташка.
Випала зі свого гнізда?
Куди це ти зібралася?
Ходи сюди.
Будь чемною і повертайся на місце.
Або що? Ти мене застрелиш?
Навряд чи КДБ це сподобається.
Твоя правда, я не можу тебе вбити.
Але КДБ не вказало, в якому стані ти маєш прибути.
Ти крихкий вантаж.
Можеш зламатися.
Якщо я не зламаю тебе перший!
Мої пальці мов стріли.
Мої руки — мов залізо.
Мої ноги — мов списи.
Будеш опиратися —
я тебе вб'ю.
А розвернеш літак —
я подарую тобі життя.
Відпусти його!
Відпусти його, сказала!
Мої пальці мов стріли.
Мої руки — мов залізо!
Мої ноги — мов списи!
Що ти наробив?
Що?
Я казала «не вирубати його».
-Ти ж наче не вмієш літати! -Не вмію!
Тягни!
Я тягну!
Це як різдвяні вогні.
Різдвяні вогні?
Так, коли Вілл був у Вивороті,
світло
ожило.
Векна тут.
У цьому домі.
Тільки з іншого боку.
Він щойно вийшов з кімнати.
Він нас почув?
Він нас бачить?
Навушники.
Чекайте.
Вимкніть ліхтарики й розійдіться.
Якщо вимкнемо світло, нічого не буде видно.
Господи.
Він тут!
Я знайшла!
Я знайшла його.
Він був тут.
Здається, він рухається. Він рухається.
Чорт!
Я його загубив.
Ні, не загубив.
Горище. Ну аякже.
Зачекайте. А якщо він веде нас у пастку?
Народ.
Чорт.
Його тут немає, чесно.
Замовкни й шукай.
Дастіне?
Будь ласка. Ти там?
Не зважай.
Ходімо зі мною.
Чорт.
Агов, виродку!
-Куди це ти зібрався? -Чорт.
-Ну давай… ти… -Боїшся води? Ходімо!
Кусок… гівна!
Давай. Допоможи мені.
Заводься! Заводься, кусок гівна!
Ну ж бо!
От чорт!
Ні? Добре. Гаразд.
Чорт.
Ліхтарики.
Що відбувається?
Назад! Не лізь!
Назад!
Швидше. Ми майже догнали.
Патрику.
Патрику!
Патрику.
Агов, Патрику.
Патрику!
Кисень.
Дайте їй кисень, заради бога.
Нічого. На адаптацію потрібен час.
Тепер ти в безпеці.
Ти змусила нас побігати. Хочеш повторити?
Ні!
Неймовірно.
Не підходь.
Не підходь, сказала!
Ти ж не думала, що буде так легко?
Я не розумію.
Я розумію.
Тату.
Доню.
Переклад субтитрів Наталя Ковалишин