‎Băga-mi-aș!
‎- Doamne! ‎- Ține apăsat!
‎- Nu se oprește. ‎- Apasă!
‎Asta fac! Apăsați mai tare! ‎Ia șervețelele!
‎- Mai pune. ‎- La dracu'!
‎Argyle! Du-ne la Sf. Maria!
‎Nu cred că rugăciunile o să-l ajute!
‎- Nu, idiotule! La Spitalul Sf. Maria! ‎- Nu.
‎- Ce? ‎- Fără spital.
‎- Te ducem la spital. ‎- Trebuie să-l anunț…
‎pe Owens.
‎- Owens, bine. ‎- Fata… e în pericol.
‎Cum îl găsim pe Owen?
‎Nina.
‎Nina… Cine e Nina?
‎- Bine. ‎- Așa.
‎- Uite numărul. ‎- Numărul.
‎- Vrea să scrie! ‎- O sunăm pe Nina asta?
‎Ia o revistă, orice! Will, dă-mi ceva!
‎- Sângerează rău. ‎- Am găsit!
‎- Aici! ‎- Scrie numărul!
‎Uită-te la mine!
‎Haide!
‎Fir-ar să fie!
‎Ce se întâmplă? ‎De ce e așa liniște în spate?
‎A murit? Iisuse!
‎Spuneți ceva! Băga-mi-aș!
‎Trebuie să ieșim de pe șosea.
‎Argyle, ieși de pe șosea acum!
‎La dracu'! E mort?
‎- Asta e nasol de tot! ‎- Ce faci?
‎Ieși de pe șosea!
‎Ascultă!
‎Știu că ea a fost aici.
‎Dacă vrei să trăiești…
‎o să-mi spui unde e.
‎Scuze pentru zgâlțâieli, puștoaico.
‎Aș fi asfaltat drumul, dar…
‎s-ar fi dus de râpă ideea de „loc secret”.
‎Te-ai odihnit?
‎- Puțin. ‎- E bine.
‎Presimt că o să ai nevoie.
‎CU 12 ORE ÎN URMĂ
‎Așa. Haide.
‎Doar nu credeai ‎că o să lucrăm într-un șopron.
‎Tu ai construit totul?
‎Am renovat locul.
‎Știi ce înseamnă ICBM?
‎Rachetă balistică intercontinentală. ‎E o bombă mai șmecheră.
‎Erau depozitate în astfel de silozuri, ‎dar acesta nu mai era folosit.
‎De fapt, nu e nicio bombă aici. ‎E doar un spațiu mare și gol.
‎Așa că l-am reamenajat ‎pentru o armă mult mai puternică.
‎Tu.
‎- Anne, Tracy! 'Neața! ‎- 'Neața, dle doctor!
‎Bună dimineața!
‎Iartă-i că se uită așa. ‎Ești o celebritate aici.
‎- Da? ‎- Da. Ce zic eu?
‎Pentru ei, ești mai tare decât Madonna.
‎Au renunțat la viețile, ‎la slujbele, la familiile lor,
‎să vină să lucreze aici, ‎fiindcă toți cred în cauză.
‎Cred în tine.
‎E în regulă.
‎Îi zicem Nina.
‎Ce e?
‎Dacă ți-am spune, am strica surpriza.
‎Bună, Unsprezece.
‎Știu.
‎Te temi de mine.
‎Poate, de când nu ne-am văzut, ‎ai ajuns să mă urăști.
‎Dar eu mi-am dorit întotdeauna
‎doar să te ajut.
‎În acest moment, ‎cred că ai mare nevoie de ajutorul meu.
‎Darurile ți-au fost furate.
‎Cred că știu de ce.
‎Și știu cum să le recuperezi.
‎Hai să lucrăm împreună din nou!
‎Noi doi.
‎Fiică…
‎și Tată.
‎Tată!
‎Am văzut-o.
‎Întoarce-te înapoi ‎și colaborează cu dl doctor.
‎Nu!
‎Cu cât te miști mai mult, ‎cu atât mai tare o să doară.
‎Nu!
‎Lăsați-o.
‎- Nu… ‎- Îmi pare rău, Unsprezece.
‎Nu așa aș fi vrut să începem.
‎Dar totul va fi bine.
‎Ești acasă.
‎Acasă.
‎UN SERIAL NETFLIX
‎CAPITOLUL CINCI: PROIECTUL NINA
‎Destul!
‎Nu trebuie să-l omorâți.
‎Idioților!
‎Ce ți-am zis, americanule?
‎Să nu fugi.
‎Nu m-ai ascultat.
‎Acum, vei simți multă durere.
‎Multă!
‎Se poate și mai rău, americanule.
‎Măcar ai companie.
‎Ochii nu te înșală.
‎Sunt prizonier. Ca tine.
‎Yuri, contrabandistul, m-a trădat.
‎Ne-a trădat.
‎Porcul are probleme!
‎Ai zis că putem avea încredere în el! ‎Ai jurat!
‎Așa am crezut! ‎Crezi că așa am vrut să se întâmple?
‎Am pierdut totul! Totul!
‎Amândoi știam riscurile. Amândoi.
‎Fă-ne o plăcere, ucide-l!
‎Am riscat azi și am pierdut.
‎Am pierdut.
‎Ucide-l!
‎Joyce…
‎Ce știi de Joyce?
‎Bravo, fata mea!
‎Ce-i cu tristețea asta?
‎Nu vă bucurați că mergeți ‎în spatele Cortinei de Fier?
‎Yuri, am familie. ‎Mă așteaptă trei copii acasă.
‎Știați că untul de arahide ‎nu se importă în Rusia?
‎Îl cumpăr aici cu 1,30 dolari ‎și îl vând cu 20 de dolari acolo.
‎Cred că mama ta e mândră de tine.
‎Mama e moartă.
‎Moartă… de supărare ‎că trăiește în sărăcie!
‎Ați înțeles?
‎Și Yuri are o familie.
‎Cu banii pe care-i iau pe voi, ‎îi cumpăr o casă nouă.
‎Îi cumpăr fiicei mele un ponei.
‎Orice vor, de azi încolo, vor avea.
‎Da, pentru asta, mama va fi foarte mândră.
‎Țineți-vă bine! Ăsta nu e avion de linie.
‎O să ne zdruncine puțin.
‎Când a ieșit Rick de la pușcărie?
‎Sistemul judiciar e o glumă proastă.
‎Nimic!
‎Da. Ești bună și tu.
‎Dustin, aici Eddie Exilatul. Ești acolo?
‎Dustin, mă auzi?
‎Dustin?
‎Pământul către Dustin!
‎Bună, sunt Nancy.
‎Wheeler! Bună!
‎Am nevoie de niște mâncare foarte curând,
‎dacă nu vreți să ies în lume.
‎Nu face asta!
‎Stai acolo unde ești. ‎Venim cât de repede putem.
‎Da. Auzi…
‎îmi iei și niște beri?
‎Știu, pare o prostie să beau acum,
‎dar o bere rece m-ar ajuta ‎să-mi calmez nervii întinși.
‎Te contactez mai târziu.
‎Nu, să nu cumva… Wheeler?
‎- Dustin! Trezește-te! ‎- Ce e?
‎- Nu trebuia s-o păzești pe Max? ‎- Ba da.
‎- Scuze. ‎- Unde e?
‎Acolo… era acum o secundă.
‎Jur, am ațipit doar…
‎o oră.
‎Bună dimineața!
‎E totul în regulă?
‎Da.
‎Da, totul e în regulă.
‎E foarte drăguț ‎că stați împreună cu toții.
‎Încercați să faceți asta și în altă casă.
‎- Ești binevenit oricând. ‎- Știu. Sunteți ca și familia mea.
‎- Se poate? ‎- Sigur că da.
‎De ce nu? Ia tot ce avem.
‎Bine.
‎Bună!
‎Te simți bine?
‎N-am putut să dorm.
‎Mi s-a pus întruna muzică, nu știu de ce.
‎Dar Holly mi-a dat ‎niște creioane de-ale ei.
‎Ne-am distrat, nu-i așa, Holly?
‎Asta e ce-ai văzut azi-noapte?
‎Cam așa ceva.
‎Mi-am zis că e mai ușor ‎să le desenez decât să explic…
‎dar nu e așa.
‎Asta e…
‎Parcă erau expuși.
‎Era o ceață roșie peste tot.
‎Parcă eram într-un vis. Într-un coșmar.
‎- Crezi că Vecna vrea doar să te sperie? ‎- Cu Billy? Da.
‎Dar când am ajuns aici…
‎ceva era diferit.
‎A părut aproape surprins. ‎Ca și cum nu mă voia acolo.
‎Poate erai în mintea lui. ‎El ți-a invadat-o pe a ta.
‎Putem să presupunem ‎că ai ajuns cumva în mintea lui.
‎- Ca boilerul lui Freddy Krueger. ‎- Freddy Krueger?
‎Un tip ars pe față, ‎cu lame în loc de degete.
‎- Te omoară în vis. ‎- Dustin, pe bune?
‎Scuze. E un film. Nu e real.
‎Dar… gândiți-vă.
‎Dacă cumva ai deschis o ușă secretă ‎către lumea lui Vecna?
‎Poate că răspunsul pe care-l căutăm
‎e undeva în aceste desene ‎incredibil de vagi.
‎- De-ar fi Will aici! ‎- Așa e.
‎Am încercat să-i sun dimineață ‎și e mereu ocupat.
‎- Asta e o fereastră? ‎- Da.
‎- Un vitraliu cu trandafiri. ‎- Da.
‎- Vezi? Nu desenez chiar așa de prost. ‎- Ajută și faptul că am mai văzut-o.
‎Părți dintr-o casă.
‎Nu orice casă.
‎Casa lui Victor Creel.
‎- Unde te duci? ‎- Să-i trezesc pe ceilalți.
‎Scuze! Pentru drum. Mersi, dnă Wheeler!
‎Nu!
‎11 - TATA
‎Nu!
‎Ia te uită!
‎Uite cine s-a hotărât să ni se alăture.
‎Ești cam somnoroasă azi.
‎Unde sunt?
‎Nu te-ai trezit de tot, nu-i așa?
‎Sunt în Hawkins?
‎Ia te uită!
‎Uite cine s-a hotărât să ni se alăture.
‎Ești cam somnoroasă azi.
‎Nu pleca prea departe, somnoroaso.
‎Lecțiile încep la 10:00 fix.
‎Ia te uită!
‎Uite cine s-a hotărât să ni se alăture.
‎Ești cam somnoroasă azi.
‎Are pulsul 120.
‎Respinge simularea.
‎- Mai las-o. ‎- Nu…
‎Trebuia să o pregătim.
‎- O să se înece. ‎- Ba nu.
‎Ba nu, o să înoate.
‎Frate!
‎Nu așa trebuia să se întâmple.
‎Frate, asta e prea de tot!
‎E o nebunie totală!
‎Bine… Tipul probabil că avea o familie, ‎copii, chestii de-astea.
‎Trebuie să mergem la poliție, ‎să le spunem tot.
‎De superiubita ta, de tipii răi, ‎de planeta cu susu-n jos…
‎- Nu! ‎- Dar… Ascultați!
‎Tipii răi de la guvern o caută ‎pe superiubita ta. Corect? Bine.
‎Polițiștii ne pot ajuta să aflăm unde e.
‎O s-o ucidă. ‎Dacă o ucid pe ea, ne ucid și pe noi.
‎Poate că ne ucid pe noi primii.
‎- Nu știu! ‎- Argyle!
‎- Nu știu în ce ordine… ‎- Ascultă-mă!
‎- Din oceanul… ‎- Argyle!
‎- Ascultă! ‎- Ce e?
‎Cred că putem găsi soluția. ‎Trebuie să ne deschidem mințile.
‎Minți deschise? Văd un mormânt deschis!
‎- Să-mi deschid mintea? Cum adică? ‎- Ascultă, frate!
‎Calmează-te!
‎Du-te la dubă și fă ce știi mai bine.
‎- Palmierul Violet. ‎- Exact.
‎- S-a dus efectul.
‎- S-a dus. ‎- Sunt tulburat.
‎- Ești tulburat. ‎- Bine.
‎- Îmi pare rău. ‎- Te ții bine.
‎- Jonathan! ‎- Da?
‎Și mai multă iarbă? E o idee bună?
‎Știi altfel cum să rămână calm?
‎Hai să terminăm aici!
‎Nu-l lăsa să te afecteze.
‎E drogat ca naiba. ‎Nici nu știe ce vorbește.
‎Nu înseamnă că greșește.
‎Dacă tipul ăla mai trăia o secundă măcar, ‎am fi știut unde e Unșpe.
‎De ce n-a zis numărul de telefon?
‎Trebuia să-i explic.
‎Poate că Unsprezece m-ar fi luat cu ea ‎și ar fi fost altfel.
‎N-am știut ce să spun.
‎Uneori, e înfricoșător să te deschizi așa.
‎Să spui ce simți cu adevărat.
‎Mai ales celor la care ții cel mai mult.
‎Fiindcă, ce te faci… ‎dacă nu le place adevărul?
‎Știe cineva cum îl chema pe mort?
‎- Ce? ‎- Mortul.
‎Să-i pun pe mormânt.
‎Știi că muncim de dimineață ‎să ascundem cadavrul.
‎O să scriu: ‎„Aici zace Agentul Erou Necunoscut.”
‎Da. „I-a salvat pe Argyle, ‎Jonathan, Will și Mike.”
‎Vrei să ne scrii numele pe cutia de pizza?
‎Sunt nume des întâlnite.
‎Bine, frate. Fă-ți treaba. Doamne!
‎Hai, frate!
‎E pixul lui.
‎- Ce? ‎- Al lui Agent Erou Necunoscut.
‎E pixul pe care mi l-a dat ‎înainte să moară.
‎Ce mizerie!
‎De ce mi-a dat un pix care nu scrie?
‎Haide odată!
‎Frate, scriam cu el.
‎Ce faci?
‎- A căzut ceva din pix, frate. ‎- Ce e?
‎Numărul de telefon.
‎L-am avut tot timpul!
‎Avem numărul, frate?
‎Ți-am zis eu să iei pauză?
‎Uite acolo. E o mână. O mână!
‎Suntem animale?
‎Ivan!
‎Nu-mi mai spune numele!
‎Vrei să-mi faci probleme?
‎Nu știu ce ți-au spus, ‎dar sigur sunt numai minciuni.
‎Sunt aici din greșeală.
‎Îmi pare rău. Nu te pot ajuta.
‎Pot să te îmbogățesc.
‎Îl vezi pe americanul ăsta?
‎Are mulți bani.
‎Moșteniri.
‎Zi-i, americanule. ‎Zi-i cum îl îmbogățești.
‎Ești de mare ajutor, americanule.
‎De mare ajutor.
‎Auzi?
‎Vrei să mori aici? Vrei să mori? Asta e?
‎De-asta am fost aduși aici.
‎Așa stă treaba? Te dai bătut?
‎Și femeia ta?
‎E prizonieră, dar e în viață. ‎Putem să o salvăm.
‎„Să o salvăm.”
‎Ți se pare amuzant?
‎Nu înțelegi, nu-i așa? Nu înțelegi.
‎Cu cât mă apropii de Joyce, ‎cu atât e în pericol mai mare.
‎- Nu gândești limpede, americanule. ‎- Ba cred că da.
‎Pentru prima dată în viață, ‎gândesc limpede.
‎Credeam că sunt blestemat.
‎De când aveam 18 ani.
‎Am primit o scrisoare.
‎Unchiul Sam voia să lupt ‎în războiul din junglă.
‎Comuniștii coborau spre sud ca o plagă ‎din cauza ticăloșilor ca voi și…
‎M-am înrolat bucuros.
‎Să-i arăt tatălui meu ‎că nu sunt așa cum mă credea el.
‎Ajung acolo, ies bine la teste ‎și mă trimit în Corpul Chimic.
‎Și uită-te la mine… un puști de 18 ani, ‎la 13.000 de kilometri de casă.
‎Amestecam butoaie ‎de 250 de litri de erbicid.
‎Aveam doar mănuși de cauciuc.
‎Curățam pulverizatoarele după raiduri, ‎inhalând chestia aia.
‎Fără măști, fără nimic.
‎„Nu e război chimic. Sunt doar erbicide, ‎ca să distrugă plantele.
‎Sunt inofensive.” Așa ne-au spus.
‎Apoi am revenit acasă. ‎Cei cu care lucrasem,
‎câți s-au întors, ‎au încercat să revină la normal.
‎Și-au făcut familii. ‎Apoi a început grozăvia.
‎Copii născuți morți. Morți în burta mamei.
‎Coloana strâmbă, ochii ieșiți din orbite…
‎Oroarea…
‎ne-a urmărit, s-a lipit de noi.
‎Diane, soția mea, voia un copil.
‎Și eu voiam.
‎Am avut un copil. Ea… ‎s-a născut sănătoasă, era perfectă.
‎O chema Sara.
‎Apoi a murit.
‎Tensiunea scade!
‎N-a avut o moarte ușoară…
‎A suferit.
‎Știusem riscurile, dar…
‎le-am ascuns.
‎Diane m-a părăsit. ‎N-a dat vina pe mine. Nu prin cuvinte.
‎După aceea…
‎m-am refugiat în droguri și alcool.
‎Apoi au început ‎să apară oameni în viața mea.
‎Fata asta, Unșpe, și Joyce. ‎Mi-am zis că au nevoie de mine.
‎Nu era adevărat.
‎Era o minciună. N-aveau nevoie de mine.
‎Eu aveam nevoie de ele.
‎Aveam nevoie de ele.
‎Ai avut dreptate aseară.
‎Știam ce risc evadând de aici, ‎dar tot am făcut-o.
‎În clipa în care am contactat-o pe Joyce,
‎am condamnat-o la moarte.
‎Așa cum am făcut și cu Sara.
‎Le fac rău celor la care țin.
‎În tot timpul ăsta, m-am înșelat.
‎Nu eram blestemat.
‎Eu sunt blestemul.
‎Se vorbește despre un monstru.
‎Adus din America.
‎Nu știu dacă spui adevărul, americanule, ‎dacă chiar ești blestemat,
‎dar ai dreptate într-o privință.
‎O să murim aici.
‎- Vă pot ajuta cu ceva? ‎- O să aruncăm o privire pe-aici.
‎Da…
‎E un fel de infiltrație.
‎N-am avut timp să o repar, ‎cu toată nebunia asta.
‎Strânge-ți lucrurile. Te mutăm.
‎Diavolul e aici.
‎Îi simt prezența.
‎E tot mai prezent. ‎Tot mai puternic pe zi ce trece.
‎Dar Chrissy e în rai, știu asta.
‎Se uită la noi și zâmbește.
‎E fericită să-i vadă ‎pe cei cărora le-a luminat viețile.
‎Dar știu că e și dezamăgită.
‎E furioasă că monstrul ‎care i-a făcut asta e încă liber.
‎Și acum.
‎Făcând rău altora.
‎Cum e posibil? ‎El trăiește, iar îngerul meu e mort?
‎Știu că Dumnezeu are un plan…
‎Doamne, cât m-am rugat!
‎Dar nu înțeleg.
‎Nu găsesc niciun motiv.
‎Niciun motiv.
‎Am vorbit cu Cappelletti.
‎- Astea sunt poze pentru albumul școlii. ‎- Tare!
‎- Sinclair? ‎- Trădător nenorocit!
‎De-asta ne-a dus pe o pistă falsă.
‎Clubul Hellfire.
‎- Ei îl ascund pe Eddie. ‎- Să mergem la poliție.
‎Poliția care zice că ea vindea droguri? ‎Care-l lasă pe psihopat să ucidă?
‎Poate că secta asta ne face și nouă ceva.
‎- Ce să ne facă? ‎- Știu că îi căutăm.
‎- Dacă ne-au blestemat? ‎- Patrick crede că e blestemat.
‎Nu e nimic de râs!
‎Ascultă, eu nu cred ‎în rahaturi supranaturale.
‎Dar secta asta e periculoasă. ‎Trebuie să fim isteți.
‎Am făcut o listă ‎cu locurile în care au fost văzuți.
‎Ne separăm. Îi căutăm. ‎Îi scoatem din vizuini.
‎- Adaugă și casa lui Rick Foiță. ‎- Ce zici?
‎Rick Foiță. E dealerul lui Eddie.
‎Ar trebui să fie la pușcărie, ‎dar l-a văzut cineva acasă la el.
‎Ai mei au intrat în panică.
‎Probabil că n-au de ce. Cine știe?
‎Ba nu, zici bine.
‎Căutăm peste tot.
‎CASA LUI RICK FOIȚĂ
‎Nu e deloc înfricoșătoare.
‎Ce anume căutăm în haznaua asta?
‎Nu știm.
‎Știm doar că e importantă pentru Vecna.
‎Fiindcă Max a văzut-o ‎în supa roșie din mintea lui?
‎- Cam așa ceva. ‎- Super.
‎Poate aflăm unde e. ‎De ce s-a întors. Ce-a avut cu Creel.
‎Și cum să-l oprim, ‎înainte s-o atace iar pe Max.
‎Dar nu credem că e aici…
‎nu-i așa?
‎O să aflăm.
‎Ești gata?
‎Max…
‎Ce cauți aici,‎ ‎Max?
‎E încuiat. Să bat, poate e cineva acasă?
‎Nu e nevoie.
‎Am găsit o cheie.
‎Se pare că n-a plătit curentul electric.
‎De unde aveți lanterne?
‎Ție trebuie să ți se spună totul?
‎Nu ești copil.
‎Mersi.
‎În spate.
‎Au lăsat totul așa cum era.
‎O triplă omucidere ‎nu prea ajută la vânzare.
‎Auziți?
‎Vedeți și voi asta?
‎- Da. ‎- Da.
‎Asta ai văzut?
‎În viziunile tale?
‎E… doar un ceas.
‎Nu-i așa?
‎Un ceas vechi obișnuit.
‎De ce e obsedat de ceasuri ‎vrăjitorul ăsta?
‎Poate că e ceasornicar?
‎Ai rezolvat cazul, Steve.
‎Eu știu un lucru.
‎Răspunsurile sunt aici…
‎undeva.
‎Stați câte doi. Robin, mergem sus.
‎Hai cu mine!
‎- Ai oftat? ‎- N-am oftat.
‎- De ce ai oftat? ‎- N-am oftat. Haide!
‎- Te-am auzit. ‎- Mereu suntem parteneri.
‎Și nu-ți convine?
‎Ar fi frumos să mai schimbăm.
‎- Ce, sunt plictisitor? ‎- Ba dimpotrivă.
‎Yuri!
‎Yuri, trebuie să fac pipi!
‎Renunță. Nu te aude.
‎Chiar trebuie să fac, Joyce. ‎Nu e un plan ca să scăpăm.
‎- Nu ne aude. ‎- Ce zici?
‎UNT DE ARAHIDE
‎Joyce, ce faci?
‎Joyce!
‎- Joyce! ‎- Am piciorul prea scurt.
‎Poți trage ciobul ăla?
‎Poate că ar trebui ‎să discutăm planul mai întâi.
‎Ce e de discutat? ‎Ne tăiem legăturile și ne eliberăm.
‎Da. Și după aceea?
‎- Apoi îl dobori. ‎- Să-l dobor?
‎Ai zis că ai centura neagră.
‎Zburăm la 3.000 de metri, Joyce. ‎Dacă-l dobor, cine pilotează?
‎Bine, nu-l dobori. Îi iei pistolul ‎și-l pui să ne ducă înapoi.
‎Îi iau pistolul așa, direct?
‎- Centura neagră nu e cea mai tare? ‎- Ba da.
‎- Dar… ‎- Dar ce?
‎N-am luptat niciodată de-adevăratelea.
‎Doar m-am antrenat cu alți cursanți.
‎Ce vârstă aveau?
‎Nu mai mici de 13 ani.
‎Treisprezece?
‎Dar Jeremiah are 16 ani. ‎Aproape. Împlinește luna viitoare.
‎Iar Jeremiah e un luptător feroce. ‎Foarte rapid și extrem de abil.
‎Și l-am învins.
‎O dată.
‎Sigur Yuri n-are antrenamentul ‎și abilitățile lui Jeremiah.
‎Da! Ai dreptate.
‎Îl pot învinge pe Yuri. Cu siguranță.
‎Mersi pentru discuție. Mi-e mai bine.
‎Da!
‎Nu!
‎Ia te uită!
‎Uite cine s-a hotărât să ni se alăture.
‎Ești cam somnoroasă azi.
‎Oprește asta!
‎Lasă-mă să ies!
‎În anul 1786,
‎Nicolas Dalayrac ‎a scris o operă numită ‎Nina.
‎Tata!
‎E povestea unei tinere ‎al cărei iubit a fost ucis în duel.
‎Nina a suferit atât de mult, ‎încât și-a reprimat amintirile.
‎Era ca și cum nu s-ar fi întâmplat.
‎În fiecare zi, mergea la gară ‎să-l aștepte pe iubitul ei.
‎Iar acesta nu venea niciodată.
‎Dacă Nina ar fi știut adevărul!
‎Nimic de-aici nu e real.
‎Nu. Dar cândva, a fost real.
‎- E o amintire. ‎- Foarte bine.
‎- Cum? ‎- Nu te gândi la asta.
‎Lasă-mă să ies!
‎Vreau să ies!
‎Îmi pare rău, Unsprezece.
‎Trebuie să găsești ieșirea.
‎Pleacă din gară!
‎Nu mai aștepta.‎ ‎Concentrează-te!
‎Ascultă. Amintește-ți!
‎Nu înțeleg.
‎Nu înțeleg!
‎Ia te uită!
‎Uite cine s-a hotărât să ni se alăture.
‎Ești cam somnoroasă azi.
‎Concentrează-te.‎ ‎Ascultă.‎ ‎Amintește-ți!
‎Ia te uită!
‎Uite cine s-a hotărât să ni se alăture.
‎Ești cam somnoroasă azi.
‎Îmi pare rău.
‎Am… probleme?
‎Probleme?
‎Nu.
‎De ce ai crede asta?
‎Dar pierzi toată distracția.
‎- Antrenamentul începe imediat. ‎- Bine.
‎N-ai de ce să-ți faci griji.
‎O să te descurci de minune azi.
‎Sunt sigur de asta.
‎- Bună dimineața, copii! ‎- Bună dimineața, Tată!
‎- Cum ne simțim azi? ‎- Bine, Tată.
‎Foarte bine.
‎Doisprezece! Deschizi tu ușa, te rog?
‎Da, Tată.
‎Urmați-mă, vă rog.
‎- Cum se descurcă? ‎- Foarte bine.
‎Înoată.
‎Asta e bine. Tocmai am vorbit cu Stinson.
‎Nu avem mult timp.
‎Atunci, trebuie să înoate mai repede.
‎- Uite una acolo. Încetinește. ‎- Ce „una”?
‎- Argyle, oprește! ‎- Nu mai țipa!
‎Argyle, încetinește!
‎La dracu'!
‎Formează: 202-968-6161.
‎- Sună? ‎- Nu, sunt niște sunete ciudate.
‎E ocupat?
‎Ascultați.
‎Vă sună cunoscut?
‎Filmul ‎Jocuri de război.
‎Ce?
‎Fir-ar să fie, nu e un telefon.
‎E un computer.
‎Nu știu dacă Nina e un computer ‎sau e laboratorul,
‎dar agentul ne-a dat acces cu un scop.
‎Găsim computerul, îl găsim pe Owens ‎și-l avertizăm. Și pe Unsprezece.
‎Am nevoie de un hacker. ‎Singurul pe care-l știu…
‎e în Utah.
‎- Utah? ‎- Salt Lake City mai exact.
‎Dumnezeule!
‎- Dumnezeule! ‎- Ce e? De ce zici așa?
‎Întoarce-te
‎- Privește cu atenție… ‎- Nu se poate!
‎Poveste fără sfârșit! ‎M-a îngrozit filmul. „Nimicul”?
‎Frate, sunt chestii existențiale serioase.
‎- Glumești. ‎- Pe I-15, ajungem dimineață.
‎Nu glumești!
‎Știu, pare o nebunie, ‎dar Suzie a salvat lumea anul trecut.
‎Poate o salvează iar.
‎Fir-ar să fie!
‎Rick a avut vizitatori.
‎El e.
‎Dustin, mă auzi? Aici, Eddie. ‎Mă mai ții minte?
‎Dacă mă aude cineva, să știți ‎că am ceva probleme aici. Ați auzit?
‎Wheeler?
‎Mă aude cineva?
‎Auzi, Henderson?
‎Da?
‎Ai putea cumva…
‎să-mi explici ce fel de indicii ‎trebuie să căutăm?
‎„Lumea e plină de lucruri evidente,
‎pe care nimeni niciodată nu le observă.”
‎Sherlock Holmes.
‎Foarte tare.
‎Mersi! E foarte tare. M-ai ajutat mult.
‎Sherlock…
‎- Ce e? Ce-ai pățit? ‎- Un păianjen.
‎- Ce? ‎- O Văduvă neagră.
‎- Bine. ‎- Nu intra acolo.
‎- Stai… ‎- Ce e?
‎- E ceva? ‎- Nu te mai mișca!
‎- Stai pe loc. Am luat-o. ‎- Mersi.
‎Dacă e un păianjen, nu-l găsești ‎până nu depune ouă și ies puii.
‎Ai luat-o razna?
‎Robin, pe bune.
‎Are probleme mari.
‎- Mie-mi spui? ‎- E bine că sunteți prietene.
‎Poate, după ce-l găsim pe Vecna, ‎îl ucidem și salvăm lumea,
‎ieșim cu toții în oraș.
‎Eu, tu, Robin ‎și Jonathan, când se întoarce.
‎Nu e o întâlnire. Eu și Robin. ‎Nu suntem împreună.
‎- Ți-a zis că nu suntem? ‎- Foarte clar.
‎Relație platonică cu P mare.
‎Da! Mersi.
‎Adică…
‎Aș ieși cu ea. Dar…
‎Ea e… Nu contează. Suntem prieteni.
‎- Doar prieteni. ‎- Da.
‎Gata! Acum e bine.
‎Mersi.
‎Păi…
‎Bine!
‎Ar trebui să reluăm căutarea.
‎„Lucrurile evidente ‎nu sunt ceea ce observă toți.”
‎Sau „nu observă”.
‎Sau…
‎Sherlock Holmes.
‎Ce?
‎- Era bună o casetă mai lungă. ‎- Nici 46 de minute nu e rău.
‎Avem alte griji, mai mari.
‎De exemplu… Dacă ascultând-o încontinuu, ‎mă plictisesc de ea?
‎Și nu mai e cântecul meu preferat?
‎Tot o să funcționeze? Sau Kate Bush ‎o să-și piardă puterile magice?
‎Kate Bush? Niciodată.
‎- Îți place Kate Bush? ‎- Da. Acum, da.
‎- Serios? ‎- Da. Sunt superfan. Ți-a salvat viața.
‎I-am luat urma ticălosului. ‎O să-l găsim pe Vecna
‎și o să-l ucidem ‎înainte să se mai ia de tine.
‎Ai înțeles?
‎De fapt, pariez că niște note potrivite ‎deschid o ușă către bârlogul lui secret.
‎Voilà!
‎Ce tont ești!
‎Credeam că ești cool acum.
‎Nu sunt cool?
‎Mi-a lipsit asta.
‎Ce anume?
‎Râsul tău.
‎S-a derulat.
‎Adu magia, Kate!
‎Am promis că nu mai întreb, dar…
‎vezi și tu asta?
‎Da.
‎Uite!
‎Oprește-te!
‎Foarte bine, Doi.
‎Foarte bine.
‎Acum, ce copil curajos ‎vrea să încerce după el?
‎Eu!
‎Unsprezece?
‎Nu uita să te concentrezi.
‎Găsește energia.
‎Simte-o.
‎De ce își pierde atâta timp cu ea?
‎Liniște!
‎Râd…
‎de tine.
‎Te cred slabă.
‎Arată-le, Unsprezece.
‎Arată-le ce poți.
‎Bine!
‎Acum, mișcă-l.
‎Pierdere de timp.
‎- Ce se întâmplă? ‎- Intră în stop cardiac.
‎Ajunge. Decuplați-o.
‎Decupleaz-o!
‎Ce păsărică obraznică!
‎Ai căzut din cuib?
‎Unde crezi că te duci?
‎Haide!
‎Fii fată cuminte și du-te la locul tău.
‎Sau ce? O să mă împuști?
‎KGB-ului nu cred că i-ar plăcea.
‎Așa e, nu pot să te ucid.
‎Dar KGB n-a zis ‎în ce stare trebuie să fii.
‎Ești marfă fragilă.
‎Poți să te spargi.
‎Nu și dacă te sparg eu pe tine!
‎Am degete ca niște săgeți.
‎Brațele-mi sunt de fier.
‎Picioarele, ca niște sulițe.
‎Opune-mi rezistență și o să te ucid.
‎Sau întoarce avionul
‎și-ți voi cruța viața.
‎Dă-i drumul!
‎Am zis să-i dai drumul!
‎Am degete ca niște săgeți.
‎Brațele-mi sunt de fier.
‎Picioarele, ca niște sulițe!
‎- Ce-ai făcut? ‎- Ce?
‎Am zis să nu-l lași lat.
‎- Parcă nu știai să pilotezi! ‎- Nu știu!
‎Trage!
‎Trag!
‎- Parcă sunt luminițele de Crăciun. ‎- Ce luminițe?
‎Când Will era în Lumea Răsturnată,
‎luminile se aprindeau.
‎Vecna e aici.
‎În casa asta.
‎Pe partea cealaltă.
‎Cred că a plecat din cameră.
‎Ne-a auzit?
‎Ne poate vedea?
‎Căștile!
‎Stați!
‎Opriți lanternele și răspândiți-vă.
‎N-o să vedem nimic dacă oprim lanternele…
‎Iisuse!
‎L-am găsit!
‎Era aici.
‎Cred că se mișcă. Se mișcă!
‎- Rahat! L-am pierdut. ‎- Ba nu.
‎E un pod. Sigur că e un pod.
‎Stați puțin! ‎Dacă ne atrage într-o capcană?
‎Fraților!
‎La dracu'!
‎Nu e aici.
‎Taci și mai caută!
‎Dustin?
‎Te rog! Mă auzi?
‎Nu contează.
‎Vino cu mine.
‎Fir-ar să fie!
‎Ciudatule!
‎- Unde crezi că pleci? ‎- Băga-mi-aș!
‎- Hai odată… ‎- Ți-e frică de apă? Haide!
‎…mizerie de motor!
‎Haide, ajută-mă, frate!
‎Haide, rablă nenorocită!
‎Haide!
‎Du-te dracului!
‎Nu? Bine! În regulă.
‎Lanternele!
‎Ce se întâmplă?
‎Nu te apropia! Înapoi!
‎Nu te apropia!
‎Ce faci? Vino! Aproape l-am prins!
‎Patrick!
‎Aer!
‎Dă-i aer, pentru Dumnezeu!
‎E în regulă. Acomodarea durează puțin.
‎Ești în siguranță.
‎Ne cam alergi. ‎Chiar vrei să facem asta iar?
‎Nu!
‎Remarcabil!
‎Nu te apropia!
‎Am zis să nu te apropii!
‎Doar n-ai crezut că o să fie așa ușor.
‎Nu înțeleg.
‎Eu, da.
‎Tată?
‎Fiica mea.
‎Subtitrarea: Dan Ilioiu