Omlouvám se, ale já tomu vůbec nerozumím.
Co přesně se v Hawkinsu děje? Co tam zabíjí?
To se právě snažíme zjistit.
A kde je teď El?
- To vám neřeknu. Může ji to ohrozit. - Tohle je šílený!
A ten její výcvik, ta obnova schopností. Jak dlouho to bude trvat?
- Týdny, možná měsíce. - Měsíce?
Vás zatím pohlídají agenti Harmon a Wallace.
Nám přece nic nehrozí.
- Máme v Hawkinsu přátele. - Já tam mám rodinu.
Prozatím to tam mám pod kontrolou.
A vy byste se o tom teď hlavně neměli nikomu zmiňovat.
Ne. V žádným případě.
- Vím, že je těžké to pochopit. - Ne těžké, ale nemožné.
V naší vládě existují frakce, které chtějí Jedenáctku zlikvidovat
a které se ji, zatímco se tu bavíme, snaží najít.
Kontakt nemůžeme riskovat.
Jakýkoliv únik informací jejich směrem by ji ohrozil.
A její ohrožení znamená ohrožení vašich přátel.
I tvé rodiny.
Takže vám máme prostě věřit, že jste ti hodní?
I když vás neznáme?
Jsme přátelé doktora Owense.
Jedenáctka nám důvěřuje.
A vás žádáme o totéž.
Pro tebe.
MILÝ MIKEU, ODEŠLA JSEM STÁT SE SUPERHRDINKOU. OD EL.
HAWKINSOVA STŘEDNÍ ŠKOLA TYGŘI, DO TOHO!
Byly tady.
Přímo tady.
Stojací hodiny?
Vypadaly tak skutečně.
A když jsem se k nim přiblížila, tak…
- Co je, Max? - Max?
…jsem se probrala.
Vypadala, jako by byla v nějakým transu.
Přesně jako Chrissy u Eddieho.
A to ještě není to nejhorší.
Fred i Chrissy chodili na konzultace ke Kelleyový.
Oba trpěli bolestmi hlavy.
Velkými bolestmi, co neustávaly.
Pak přišly noční můry.
Potíže se spaním.
V noci je poléval studený pot.
Nakonec se přidaly vidiny.
Ošklivý vidiny.
Věci z minulosti.
Ty se postupně zhoršovaly a zhoršovaly, až nakonec…
všechno skončilo.
Vecnova kletba.
Chrissy rozbolela hlava před týdnem.
Freda před šesti dny.
Mě bolí pět dní.
Nevím, kolik mám času.
Vím jen to,
že Fred i Chrissy zemřeli necelých 24 hodin po první vidině.
A já právě viděla ty pitomý hodiny.
Takže asi zítra umřu.
Zůstaňte tady.
- To jsem já! - Lucasi?
- To jsem já! - Zbláznil ses?
- Omlouvám se. - Málem jsem tě tou lampou přetáhl!
Promiňte.
Mám za sebou 13 kiláků na kole.
Dejte mi chvilku.
Kruci.
- Máme rudý kód. - Cože?
Dustine.
Jason, Patrick a Andy se úplně urvali ze řetězu.
Chtějí dostat Eddieho.
A myslí si, že právě ty víš, kde je.
Hrozí ti velký nebezpečí!
Jo, to je fakt blbý, ale my teď máme důležitější starosti, než je Jason.
SERIÁL NETFLIX
KAPITOLA ČTVRTÁ: DRAHÝ BILLY
- Zlato, skočíš otevřít? - Mám práci!
Povídám, mazej otevřít!
To snad není možný.
Nazdárek. Je doma Lucas?
Bohužel.
A nevíš, kde je?
Měli jsme spolu jít ven.
Jít ven? To si teda oproti Maxine moc nepolepšil.
Promiň.
Ty seš ta ségra, co hraje Dungeons & Dragons, viď?
Co má bejt?
Znáš Dustina Hendersona?
Znám? Já s ním potila krev. Lucas ti s ním nejspíš teď někde zahejbá.
Jo a kdybys ho náhodou našel,
vyřiď mu, že už ho dva dny kreju.
A že ho každej takovej den stojí deset babek,
včetně denní procentní přirážky 7,9 procent.
Ještě tejden a může mi rovnou koupit nový Nintendo.
Se střílečkou kachen.
Kde je Sinclair?
To brzo zjistíme.
Tahal nás za nos.
VICTOR CREEL TVRDÍ, ŽE RODINU VYVRAŽDIL PRADÁVNÝ DÉMON
Hele a teď upřímně.
Vy tomu někdo rozumíte?
- Ne. - Vždyť je to jasný.
Jasný, jo?
Čemu nerozumíš?
Každej, koho Vecna proklel, zemřel, kromě toho Nancyinýho staříka Creela.
Ten jedinej přežil. Jenom on ví, jak tu kletbu zlomit.
Pokud ji na něj Vecna seslal. To nevíme.
Nechápu, jak tady Vecna mohl být už v 50. letech.
Víme, že Jedenáctka Obrácený svět nestvořila.
Otevřela jen bránu.
Obrácený svět existuje nejspíš tisíce let. Možná milióny.
Možná tu byl dřív než dinosauři.
- Dinosauři? Co to… - Hele.
Jak se sem Vecna v 50. letech dostal, když byla brána zavřená?
A jak se sem dostal teď?
- A proč? - Proč tenkrát?
Jen tak se tu zjevil, zamordoval jednu rodinu a zase se vypařil?
Aby o 30 let později zabil pár puberťáků? To mu nežeru.
Prej jasný, ty vole.
Upřímně, Hendersone, občas by neškodilo trochu brzdit.
Promiň.
Nevíte, co to píše?
Spala vůbec?
No a…
ty bys spal?
Takže poslouchejte.
Máme plán.
Nancyini oddaní kolegové z nás udělali studentky psychologie na Notre Damu.
- Já jsem Ruth. - Já Rose.
Ruth?
FORENZNÍ PSYCHOLOGIE PRŮMĚR 1,1
Hezký výsledek.
Díky.
Brnkly jsme do Pennhurstu,
že píšeme o paranoidní schizofrenii a že chceme mluvit s Creelem.
- Což nám nepovolili. - Ale povolili schůzku s ředitelem.
Kterýho hezky přemluvíme, aby nás k Victorovi pustil.
A pak zbavíme Max té kletby.
Co se toho týče, taky jsme si o Creelovi něco zjišťovali a…
máme pár otázek.
Spoustu otázek.
My taky. Snad nám je Victor zodpoví.
Tak moment.
A co já?
Nemysli si, že zas budu hlídat děcka.
Zaprvý už to nejsou děcka. A Max hrozí nebezpečí.
- Někdo s ní musí zůstat. - Jo, ale proč zase já?
Tyjo, ty máš plakát Toma Cruise!
Ty máš plakát Toma Cruise.
Ten je starý. Je to jen…
- Na nic prosím nesahej. - Nebudu tu nijak užitečnej.
S tím říďou bych vám mohl pomoct.
Mohl bych třeba zapojit svůj šarm.
- Ten zrovna nepotřebujeme. - Au.
Včera jsem si o něm hledala nějaké informace a zjistila jsem,
že je váženým členem Americké psychiatrické asociace.
A hostujícím vědcem na Harvardu.
Je to učenec tělem i duší.
Jestli si ho chceme získat, musíme být jako on.
Musíme být opravdové akademičky.
To mě poser. Je v tom maličká balerínka.
Tak akademičky. Připadá ti snad jako akademička?
Ne, ale…
bude.
Tak to si děláš prdel.
Obsazeno. Pořád obsazeno.
Co dělám špatně? Má se přece volat přes jedničku.
Děti můžeš zkontrolovat později.
Nechápu, proč je obsazeno.
Joyce.
V životě jsou věci, které můžou počkat.
Kontrola u zubaře.
Narozky ročního dítěte, které si to mrně stejně nebude pamatovat.
Ale třeba takové předání výkupného,
tam si myslím, že by měl člověk rozhodně dorazit
na čas!
Promiň, jsem dost nervózní.
To vidím.
Jdi lesem na západ, až dojdeš ke kostelu s šedou střechou.
Počkej uvnitř. Jurij tam za tebou přijde.
Takže se ti ozval?
Jo, přiletěli včera v noci.
Brzy se s Jurijem sejdou.
Když všechno klapne,
budeš zítra večer doma nebo na večeři U Enza se sexy ženuškou.
Není to moje ženuška.
Jistěže ne. Zachraňuje ti život jen z kamarádství.
Hele, Američane,
moc velké naděje bych do toho nevkládal.
Dost jsem o tom přemýšlel.
Pravděpodobnost, že ti to vyjde,
je tak padesát ku jedné.
Nejsi vůbec nervózní, Amíku. To mě fascinuje.
Jsi frajer.
Jako Steve McQueen. Král frajerů.
Nejsem jako on.
Jistěže ne, ten šel totiž zpátky do chládku.
Ty dnes musíš zaválet líp než McQueen.
Přehodnotil jsem to.
Snižuju ti kurz
na sto ku jedné.
Ale ne. Zase ten šťoural. Kam to chceš?
Hlavně ne do ksichtu.
No jasně. Musíš se ženušce líbit.
Není to moje ženuška!
Je úžasné, kolik je tam lidí, a přesto je tam takový klid…
Kampak?
Jdu se jen něčeho napít.
Můžu? Nebo je to proti vězeňským pravidlům?
Nejste ve vězení.
Jasně.
Vy nás vlastně chráníte.
Nebo spíš jen čumíte na bednu.
PIZZA OD SURFAŘE, TEPLÁ AŽ DO DOMU, PŮL HODINY A MÍŇ!
Podle mě to moc nedomysleli.
Jestli to bude trvat měsíc, nebo i víc,
lidi nás začnou hledat a budou vyšilovat.
Moje máma určitě panikaří už teď.
A co Hawkins?
Ta ženská to má prý „pod kontrolou“.
Bez El to nemá nikdo pod kontrolou.
- To je… - Jo.
Tím, že do toho budeš civět, nic nezměníš.
Jo.
Máš pravdu.
Než přišli ti policajti, tak jsme se s El dost pohádali.
Nikdy se nehádáme.
Teda párkrát jsme se pohádali, ale to bylo kvůli pitomostem.
Tohle bylo takový víc dospělácký.
Byla to vážná hádka.
Taková, po který to není jako dřív.
Asi jsem jí měl něco říct, a kdybych jí to řekl,
možná by chtěla, abych tam byl teď s ní.
Hele, Mikeu,
určitě ji zase uvidíš
a budeš mít šanci jí to říct.
Jasný?
Jo.
Bude v pohodě.
Není v Hawkinsu. To by nás mělo znepokojovat.
Ty Owensovi nevěříš?
Ne. Já nevím.
Chová se k nám i k El hezky, ale nedokázal mě ochránit.
To vy jste mě tenkrát zachránili. Byli jste to vy.
Nejspíš to zase zůstane na nás.
Jako vždycky, co?
A proto musíme vypadnout.
Poslouchejte.
Předpokládejme, že nám Owensovi lidi nekecají.
Telefonátem bychom zalarmovali armádu
a El tím ohrozili.
Fajn, tak tam prostě zajedeme.
- Do Hawkinsu? - Jak?
Čeho se bojíte? Tamtěch dvou pumprlíků?
Ti podřimují u golfu.
Jonathane, nemáme auto ani peníze.
Objednáme si odvoz.
Za babku.
Promiňte, pane.
Co je?
Máme hlad.
Taky bych si dal.
Surfu zdar. Pizza od surfaře. Tady Argyle.
Surfař servíruje všechno čerstvý kromě ananasu.
Ten je z plechovky.
Ale i tak doporučuju pár kousků ananásku přihodit.
Že se ovoce na pizzu nehodí?
Na to říkám: „Nejdřív zkus, pak křič hnus.“
Haló?
BILLY
- Vím, že na mě zíráte. - Cože?
- Chtěla jsi něco? - Jen tak sedíme.
Myslíte, že mě ty vaše upřený pohledy ochrání před Vecnou?
To pochybuju.
- Teď už můžete. - Jo, promiň.
Promiň.
Pro tebe.
A pro tebe.
A tyhle předejte Mikeovi, El a Willovi.
Jestli je ještě někdy uvidíte.
Co to děláte? Teď ne. Teď to neotvírejte.
Aha, dobře.
Promiň, ale co to je?
To je…
Pro sichr.
Pro potom.
Kdyby to náhodou nevyšlo.
Max, neblázni. Jasně že to vyjde.
Ne!
Já nepotřebuju, abys mě uklidňoval a říkal mi, že to vyjde.
To mi lidi tvrdí celý život a skoro nikdy to není pravda.
Nikdy to není pravda.
Není divu, že seslal tu kletbu na mě.
Měla jsem to čekat.
Dosáhne to do Pennhurstu z východního Hawkinsu?
- Určitě. - Proč zrovna z východního?
Ne.
Max. Já to myslím vážně.
Nedělám si srandu. Nikam tě nevezu.
Jestli si myslíš, že budu poslední den života trávit
ve Wheelerovic zatuchlým sklepě,
tak seš na omylu.
Buď mě tam odvez, nebo mě svaž.
Což by byl únos nezletilé.
Takže pokud se dožiju zítřka, budu tě žalovat.
Odemkni to.
Ne.
Znám dobrýho právníka.
Hendersone, doufám, že ta supervysílačka dosáhne až do Pennhurstu.
PENNHURST PSYCHIATRICKÁ LÉČEBNA
Nedá se v tom dejchat a děsně to kouše. Příšerně to kouše.
Pohodlí je teď vedlejší.
Teď jsme akademičky.
Co jdou z velikonočního oběda.
Mám v tý tvý podprdě úplně skřípnutý prsa.
Hele, nechala bys mluvení na mně? Myslíš, že by to šlo?
Je to jediná možnost.
Já se v tom totiž za chvilku uškrtím.
Studijní průměr 1,1.
Obě dvě.
Působivé.
A tady je doporučení od pana profesora Brantleyho.
Ano, Larryho znám. Poměrně dobře.
Víte, co se říká.
„Kdo neumí, učí.“
Ano. A přesně z toho důvodu jsme tady.
Některé věci se totiž ve třídě nenaučíme.
Tomu samozřejmě plně rozumím.
Návštěva Victora se ovšem řídí přísnými pravidly.
Je třeba podat žádost.
Pak započne schvalovací proces a rada následně vydá rozhodnutí.
Vidím zklamání.
Nicméně léčebnou vás moc rád provedu.
Možná byste si mohly promluvit s pacienty s nižší ostrahou.
To by bylo jistě skvělé.
My tu práci ale musíme příští měsíc odevzdat.
A nemáte čas.
A čí je to chyba?
Naše, samozřejmě.
A já se omlouvám…
Neomlouvej se, Ruth. Kašli na to.
My jsme tu žádost podaly už dřív, jenže nám ji zamítli.
Zkusily jsme to znovu, ale bezvýsledně.
Tato návštěva je naše poslední šance, jak tu práci dopsat,
a já v tomhle vážně nemůžu dejchat.
Tak bys možná mohla jít na vzduch, Rose.
To bych asi měla, Ruth.
Začínám si totiž myslet, že tohle celý je kolosální omyl.
Celá jsem se osypala.
Bolí mě v tom kozy a… Na rovinu, Anthony. Můžu vám tak říkat?
Tohle nejsou moje hadry. Půjčila jsem si je, abyste nás bral vážně.
V tomhle oboru totiž holky nikdo vážně nebere.
Asi na to nevypadáme nebo nevím. Můžu vám říct historku?
V roce 1978 jsem byla na letním táboře.
Jednou nám na chatce vyprávěl instruktor Drew o tom,
jak to tenkrát s Victorem Creelem bylo.
A malý Petey McHew… Ruth, ty znáš Peteyho, ne?
Ovšem.
No, takže malý Petey McHew se z toho děsně rozplakal.
Sotva popadal dech.
Ostatní několik týdnů nespali.
Ani já ne. Ale ne ze strachu, ale proto, že mi hlodalo v hlavě:
„Co vede lidskou bytost ke spáchání tak nemyslitelného činu?“
Druhé děti chtěly být astronauty, basketbalisty, zpěváky.
Já chtěla být jako vy.
Chtěla jsem být jako vy.
Tak mi odpusťte, že zkouším, co je v mých silách,
včetně těchto směšných hadříků,
abych se setkala s tím, kdo ve mně ten zájem probudil,
a dozvěděla se víc o tom, jak ta jeho pokřivená,
a přesto naprosto fascinující mysl funguje.
Takže ano, nemáme oficiální papír,
ale neříkejte mi, že by ufňukánek Petey McHew
audienci u Victora nedostal, kdyby si o ni požádal.
Protože oba víme, že by ji dostal.
Takže…
Deset minut s Victorem.
Víc nežádám.
Přijdu za půl hodiny.
Kdyžtak mám černý pásek v karate, kdyby se to nějak zvrtlo.
Haló?
Haló!
Hal…
Co jste zač?
My hledáme Jurije.
A co Jurijovi chcete?
To je…
Je to soukromá záležitost. Je tady?
Je mi líto.
Nevím, jak bych vám to řekl.
Jdete pozdě.
- Prosím? - Vidíte ten poškrábaný trup?
Jurij byl na vyhlídkovém letu za ledními medvědy.
Jenže se mu dostali do letadla.
Vytáhli ho z kokpitu a zabili ho.
- Ne. - Jo.
On medvědy miloval.
Zlomili mu srdce.
Nebo spíš rozpárali.
Těmi svými drápy.
Dostal jsem vás. Pěkně jsem vás dostal.
Já jsem Jurij.
- A ty musíš být Joycey. - Jen Joyce.
- A ty? - Murray.
- Jo.
Jurij. Jurij, Murray.
- Rýmujeme se. - Jo. Slyším.
Čtyřicet tisíc amerických dolarů. Dle dohody.
Miluju vůni peněz po ránu.
Jasně.
S dovolením si to přepočítám.
Vy dva vypadáte moc mile a důvěryhodně.
Stejně jako můj bratr.
Než mi přebral ženu!
Tobě je zima, holubičko.
Dejte si kafe. Ještě je teplé.
Tohle bude chvilku trvat.
Co na mě tak civíš?
Co? Tebe se ptám!
Hni sebou, parchante!
Amík pošahanej.
Hej! Zpátky!
Zpátky!
Zlomilo se.
Nemůžu dělat.
Nemůžu pracovat.
Zůstaň tam.
Kde je Američan?
Kryj si záda, Amíku.
Kam si myslíš, že jdeš?
Vstávej.
Tak vstávej!
Ruce.
Ruce!
Kůlna na nářadí! Vyšlo to z kůlny!
Otevřete!
Otevřete ty dveře!
Otevřete dveře!
Zaberte! Dělejte!
Rychle pryč!
Tamhle je!
Tamhle!
Nesmí se dostat k lesu!
Sto ku jedné.
Parchant.
- Tak jo. Nebuď tam dlouho. - Dvacet vteřin.
Máš v tom baterky, že jo?
Na to ani nebudu odpovídat.
- Ano, mám. - Jo, pochopil jsem.
TÁTA
BABIČKA
MÁMA
Mami.
Ahoj. Já myslela, že jsi s kamarády.
Jo, byla jsem. Teda jsem.
Ty nejsi v práci?
Pan Bradley mě pustil dřív, tak doháním domácí povinnosti.
Nechala jsem uvnitř pár dopisů.
Pro tebe, babičku a strejdu Jacka.
A pro tátu.
Jestli ho najdeš.
Dopisů? Tomu nerozumím.
Já jen…
Po všech těch vraždách a tak…
Vím, že to zní hloupě, ale napadlo mě,
že by se to mohlo stát i mně.
Max, broučku, tobě se nic nestane.
Já vím, ale co kdyby.
Je strašně moc věcí, který vám potřebuju říct.
Slib, že jim ty dopisy dáš.
Max, ty mě děsíš.
Nechci tě děsit.
- Děje se něco? - Ne.
- Tak děje? - Ne.
Máš pravdu. Budu v pořádku. Jsem pitomá.
Max. Zlatíčko.
To bude dobrý.
Nic se ti nestane.
Slibuju.
Nic, co by sis nezasloužila.
Mami, pusť mě.
Mami? Pusť mě.
Maxine.
Ty si myslíš, že pár dopisů všechno spraví?
Všechno ji zkazila.
Billy!
Tvůj čas
se téměř naplnil.
Pusť mě!
To bylo dýl než 20 vteřin.
Hej. Jsi v pořádku?
Jsem v pohodě. Jeď.
- Stalo se něco? - Můžeme prosím jet?
Tohle jsou naše zahrady.
Krásné, viďte?
Každý den mohou být dvě hodinky venku.
Nemůžou vám utéct?
Můžou.
Většina je tu ale dobrovolně.
Líbí se jim tady.
Toto je jedno z oblíbených míst. Posluchárna hudby.
Zjistili jsme, že hudba má na chorou mysl uklidňující účinky.
Vhodná skladba,
obzvlášť taková, k níž má člověk osobní vazbu,
může být významným stimulem.
I když některým pacientům
nepomůže ani svěcená.
ODDĚLENÍ KRIMINÁLNÍCH PŘÍPADŮ VSTUP JEN S POVOLENÍM
Doktore Hatchi,
myslíte, že bychom si mohly s Victorem promluvit o samotě?
O samotě?
Myslím, že by pro nás mohlo být zajímavé mluvit s ním,
aniž by nám stál za zády profesionál jako vy.
Tím to profesoru Bradleymu natřeme…
Profesoru Bradleymu? Nikoho takového neznám.
Brantleymu. Ona…
chtěla říct Brantleymu.
Já to neřekla? Co jsem řekla?
Promiň, já hloupá. Pletou se mi písmena.
Asi jsem nervózní. Vlastně natěšená.
Moc natěšená na rozhovor s Victorem.
Ideálně teda… o samotě?
Ano.
Proč ne.
Probouzíte ve mně rebelantství.
Navíc teď stejně musím něco důležitého zkontrolovat.
Jistě.
Dohlédni na ně.
- Moc děkujeme, doktore Hatchi. - Díky.
Nevyplašte ho.
Nesahejte na něj.
Nic mu nedávejte.
Po celou dobu stůjte metr a půl od mříží.
Vypadněte.
Je to jasné?
- Ano, pane. - Ano, pane.
Victore.
Dnes máš šťastný den!
Vedu ti návštěvu.
A moc pěknou.
Asi má jednu ze svých náladiček.
Bavte se.
Victore?
Mé jméno je Nancy.
Nancy Wheelerová.
A tohle je…
Robin Buckleyová.
- Máme pár otázek. - S novináři nemluvím.
Hatch to ví.
My nejsme novinářky.
Přišly jsme,
protože vám věříme.
A protože
potřebujeme vaši pomoc.
To, co zabilo vaši rodinu,
je zpátky.
- Už máš sbaleno? - Nikdy jsem si pořádně nevybalil.
Mimochodem, díky.
Za co?
Žes mi otevřel oči. Byl jsem sebelítostivej idiot.
To jsem neřekl.
Ani jsi nemusel.
A ohledně těch posledních dní…
Nemusíš nic říkat.
Byl jsem na El hnusný. Zasloužil jsem si to.
Ne.
Nic sis nezasloužil.
Hele, pravdou je, že celej tenhle rok
je nějakej divnej.
Teda Max, Lucas i Dustin jsou vážně skvělí.
Jsou super, jen…
Jde o Hawkins. Bez tebe to tam není ono.
Myslím, že jsem měl plnou hlavu El
a já nevím, asi jsem tě mezitím ztratil.
Dává to smysl?
Vůbec netuším, co bude dál.
Ale ať to bude cokoliv, měli bychom spojit síly.
Bude lepší, když budeme tým.
Kámoši.
Ti nejlepší.
Super.
- To je fofr. - Půl hodiny a míň.
- Tak jo. Připraveni? - Jo.
To bude pizza. Skočím tam.
No jo, už jdu. Nezblázni se, kristepane.
Nazdárek.
- Co to bylo? - Sakra.
Zůstaňte tady!
Zalez do pokoje!
- Co se děje? - Zpátky!
- Ty vole! - Musíme okamžitě vypadnout!
- Do hajzlu! - Rychle pryč!
Rychle!
Bacha!
- Pojďte za mnou. - Dobře.
Co se to sakra děje?
Zůstaňte tady.
K zemi!
Já budu střílet, vy utíkejte!
Byersi, ty vole, děláš párty, a nepozveš mě?
To se nedělá.
To se prostě nedělá, hošánku.
Stůj!
- Rychle! - Co se děje?
- Rychle! - To je opravdická krev?
- Jeď! - Tak jo, dobře.
Proč má ten člověk pistoli?
- Jeď! - Jo!
Devět set.
Čtyřicet tisíc.
Voilà. Je to tam.
Teď je řada na tobě.
Přiveď Hoppera.
Přivedu.
Nejdřív ale zavolám Enzovi.
Jestli je váš přítel mrtvý,
ušetřím si problémy i palivo.
Dělám si srandu. Určitě není mrtvý.
Ale i tak to radši ověřím.
Nelíbí se mi.
KRÉMOVÉ ARAŠÍDOVÉ MÁSLO
Antonove, máš telefon.
Nevíš, že nám právě utekl vězeň?
Prý je to naléhavé.
Haló?
Enzo. Tady Jurij.
Proč mi voláš sem? Zbláznil ses?
Já vím. Moc se omlouvám. Napadlo mě, že bys měl vědět,
že došlo k drobné změně plánu.
Cože? Jak to?
Právě jsem dotelefonoval
s vaším ředitelem.
Byl to moc přínosný rozhovor.
Ukázalo se, že takový uprchlý vězeň má celkem slušnou cenu.
A Jurije napadlo, že si k těm 40 tácům může ještě něco přivydělat.
Tak jsme se ale nedohodli.
Ale pro Jurije je to takto výhodnější.
A víš, co má ještě větší cenu než uprchlý vězeň?
Podmáznutý dozorce.
Cos to udělal?
A úplně nejcennější
jsou Američani,
po kterých jde KGB.
Sbohem, Enzo.
Promiň, holubičko.
Uvařil jsem ti to kafe moc silné?
Neboj.
Už brzo budeš se svým americkým přítelem.
Už brzo.
Tady odboč.
Tady?
HŘBITOV ROANE HILL
Max?
- Lucasi, počkej v autě. - Max, počkej. Prosím.
Poslouchej mě. Prosím.
Vím, že se u tvý mámy něco stalo.
Byl tam Vecna?
Řekla jsem ti, že jsem v pohodě.
Jasný?
Tak v pohodě, jako někdo, kdo brzo umře děsivou smrtí.
Max…
Víš, že se mnou můžeš mluvit.
Že jo?
Jo, vím.
Tak proč mě od sebe pořád odstrkuješ?
Hele.
Já žádný dopis nepotřebuju.
Nechci dopis.
Prostě se mnou mluv.
Mluv s kámošema.
Jsme tady.
Já jsem tady.
Jo?
Jsem tady.
Počkej v autě. Hned se vrátím.
Naše kamarádka říkala, že při jeho útoku upadá do transu.
Prý je to jako noční můra v bdělém stavu.
Proto si myslíme, že bude jeho další obětí.
Podobá se to nějak tomu, co se tenkrát stalo u vás?
Victore.
- Já vím, že je to těžké… - Víš houby!
Máte pravdu.
Nevíme nic. Proto jsme tady.
Chceme se dozvědět víc. Pochopit to.
Musíme vědět, jak se vám podařilo přežít.
Přežít?
Tomuhle říkáte přežít?
Copak já jsem přežil?
Kdepak. Ve skutečnosti jsem v pekle.
Bylo to asi 14 let po mém návratu z války.
Manželce zemřel prastrýc a zanechal nám malé jmění.
Dal se za to koupit nový dům.
Nový život.
- Co jsem ti říkal? - Páni.
Ten je nádherný.
Je to tu jako v pohádce.
Jako ve snu.
Alice, neběhej.
Je tak obrovský!
Je moc pěkný.
Jo.
- Byl to nádherný dům. - Jo.
Alice říkala, že je to tam jako v pohádce.
Alice.
To byla vaše dcera?
Ano.
Ale Henry,
můj chlapec…
On byl velmi citlivé dítě.
Bylo na něm vidět, že se mu tam něco nezdá.
Měsíc jsme žili v naprosté pohodě.
A pak to začalo.
Mrtvá zvířata.
Zmrzačená, utýraná.
Začala se objevovat kolem domu.
Králíci, veverky, kuřata, dokonce i psi.
Policie to přisuzovala řádění divoké kočky.
Jenže tohle nebyla divoká kočka.
Bylo to čiré zlo.
A nebylo to ani zlo zvířecí, ani lidské.
Bylo to
Satanovo sémě.
Démon.
A byl mnohem blíž, než jsem si myslel.
Victore!
Ostatním z rodiny se ten démon zjevoval v různých podobách.
Měli noční můry.
Živé, bdělé noční můry.
Zjevně mu dělalo radost, že nás mohl takto mučit.
Včetně nebohé, nevinné Alice.
Alice!
Už je to pryč, zlato. Pojď ke mně.
Netrvalo dlouho a začal se zjevovat i mně.
Myslím,
že každé zlo
musí mít nějaký domov.
Ačkoliv jsem pro to neměl racionální vysvětlení,
vždycky jsem toho démona
cítil poblíž.
Dospěl jsem k přesvědčení, že se skrýval
nebo že se uhnízdil někde v podhoubí našeho domova.
Proklel naše město.
Proklel náš domov.
Proklel nás všechny.
Časové znamení, počasí a…
Nejdřív si vzal Virginii.
Snažil jsem se dostat děti ven, zachránit je.
Rychle!
Creele.
Creele, co se tady stalo?
Ale ocitl jsem se zpátky ve Francii, ve válce.
Byla to vzpomínka.
Myslel jsem si, že jsou uvnitř němečtí vojáci.
Vydal jsem rozkaz střílet.
Byla to chyba.
A ten démon
se mi posmíval.
Byl jsem si jistý, že si vezme i mě.
Tak jako si vzal mou Virginii.
Jenže pak…
jsem uslyšel
další hlas.
Nejdřív jsem si myslel, že to byl anděl.
Šel jsem za ním,
ale ocitnul jsem se
v ještě horší noční můře.
Zatímco jsem byl pryč,
vzal si ten démon moje děti.
Henry upadl do komatu.
Týden nato zemřel.
Chtěl jsem jít za nimi.
Zkoušel jsem to.
Hatch mi to krvácení zastavil.
Nechtěl mě za nimi pustit.
Ten anděl, který vás vedl…
Kdo to byl?
Victore?
Victore.
Tak co? Splnil vaše očekávání?
Právě jsem měl zajímavý rozhovor s profesorem Brantleym.
Měli bychom si promluvit kanceláři.
Než dorazí policie.
WILLIAM HARGROVE NIKDY NEZAPOMENEME
„Drahý Billy. Nevím, jestli mě slyšíš.
Před dvěma lety bych tohle považovala za něco absurdního, nemožného.
To jsem ale ještě nevěděla, že existují jiné dimenze a monstra.
Začínám pochybovat, že vůbec něco vím.
Po tvé smrti se toho dost změnilo.
Tvůj táta
to neustál.
Začali se s mámou hádat.
Dost nechutně.
Asi už s námi bez tebe nechtěl být.
Tak odešel.
Skoro nic mámě nenechal.
Našla si druhou práci a přestěhovaly jsme se do karavanu.
Dá se říct,
že cos nás opustil,
šlo všechno
do kytek.
A nejhorší na tom je, že nemůžu nikomu říct, proč jsi odešel.
Že jsi tím El zachránil život.
Že jsi ho zachránil mně.
Neustále si tu chvíli přehrávám v hlavě.
Občas si představuju,
jak k tobě utíkám
a odtahuju tě pryč.
Představuju si, že kdybych to udělala,
byl bys dnes tady.
A všechno by bylo…
Všechno by zas bylo dobré.
Představuju si,
jak bychom byli přátelé.
Dobří přátelé.
Jako praví sourozenci.
Já vím, že to je nesmysl.
Nenáviděl jsi mě.
A já nenáviděla tebe.
I tak si ale říkám,
že bychom to mohli zkusit.
To se ale nestalo.
Jen jsem tam
stála
a zírala.
Chvíli jsem se snažila být šťastná.
Normální.
Jenže…
asi jsem ten den napůl umřela.
Tohle jsem nikdy nikomu neřekla.
Prostě jsem nemohla.
Ale tobě jsem to říct musela.
Dokud to ještě jde.
Pokud mě vůbec slyšíš.
Já pevně doufám, že jo.
Mrzí mě to.
Strašně moc mě to mrzí, Billy.
S láskou tvoje debilní ségra,
Max.“
Max.
Tak to by stačilo.
- Dej jí čas, Steve. - Ten už jsem jí dal.
Právě jí vypršel. Ať klidně zavolá právníka.
Max.
Zvedej se.
Max.
Max!
Max.
Na tato slova jsem čekal, Max.
Dlouho jsem na ně čekal.
Prober se!
Hej!
Max, prober se!
Max! Prober se!
- Něco se děje. - Max!
Kluci!
Max…
No tak, prober se.
Ta slova ale nejsou tak úplně pravdivá, že ne, Max?
Víš, myslím, že hluboko uvnitř jsi chtěla,
abych tenkrát umřel.
Možná se ti dokonce i ulevilo.
Potěšilo tě to.
To není pravda, Billy.
Proto jsi tam jen tak stála, viď?
To nic, teď už to klidně můžeš přiznat.
Už nemusíš lhát. Nemusíš se schovávat.
- Tak to není, Billy. - Proto pociťuješ tak obrovskou vinu.
- Ne. - Schováváš se před kamarády.
- Schováváš se před světem. - Ne.
Proto si občas uprostřed noci přeješ, abys mohla jít za mnou.
Následovat mě na smrt.
- Proto jsem přišel, Max. - Ne.
- Ukončit jednou provždy tvé trápení. - Ne.
Čas se naplnil, Max.
Je čas,
abys šla se mnou.
Musíš odtamtud vypadnout! Slyšíš mě?
- Max! - Musíš pryč!
Jdi zavolat Nancy s Robin! Rychle!
Jdi zavolat Nancy s Robin!
- Max, prosím! - Do hajzlu!
Do hajzlu!
Nancy? Robin? Jste tam? Máme rudý kód. Jste tam?
Do prdele. Robin!
Vy nás neposloucháte. Naší kamarádce hrozí nebezpečí.
Vážně si myslíte, že vám po tom všem budu věřit?
Je to pravda!
Dojemné historky si nechte pro policii.
- Pohyb. - Nesahejte na mě.
Victor říkal, že se všechno v domě spustilo.
A mluvil hlavně o hudbě. Říkal, že hrála hudba.
Když jsme se pak ptaly na toho anděla, začal si pobrukovat.
Na dobrou noc mi jeden polibek dej…
- „Sni o mně“. - Ella Fitzgeraldová.
- Andělský hlas. - Jo.
Hatch říkal, že hudba působí na jiné části mozku než řeč.
To bude možná ono. To záchranné lano.
- Co tě vrátí do reality. - Zkusme to.
- Nandáme jim to? - Cože?
K autu.
Tak jo, ale předem ti říkám, že neumím běhat.
Rozchodila jsem se o půl roku pozdějc než ostatní mimina.
- Drž se mě. - Panebože!
- Hej! - Vraťte se!
Upadl ti střevíček, Popelko!
Stůjte!
Dělej!
Panebože!
Přede mnou se neschováš, Maxine.
Chyťte je!
Rychle!
- Stůjte! - Tamhle jsou!
Hej!
- Jeď! - Okamžitě vystupte!
Vystupte z auta!
Ty vole!
Teda ale běháš vážně divně.
Robin, kde sakra jste? Máme rudý kód! Opakuju, máme rudý kód!
Dustine, tady Robin. Slyšíme tě.
Konečně, do prdele!
Hlavně mi řekněte, že jste na to přišly.
Lucasi!
Dustine!
Lucasi, prosím, pomoz mi! Dustine!
Musíš odtamtud vypadnout!
- Slyšíš? - Kluci!
- Tak co? - Jakou má ráda písničku?
- Proč? - Robin říkala, že když…
To je jedno. Kterou má oblíbenou písničku?
Co tady děláš, Max?
Vrať se ke mně.
Jak se ti líbí, Max?
Chtěla by ses k nim přidat?
Sakra!
Ne!
- Tak kterou? - Počkej!
Kterou, Lucasi?
Kterou má ráda?
- Kterou? - Tady. Už ji mám!
- Dej to sem. - Rychle!
- Sluchátka! - Pusť to!
Max!
Max, prober se!
Max! Prober se!
Max, tady jsme!
- Max! - Oni ti nepomůžou, Max.
Máš důvod
se před nimi schovávat.
Ty totiž patříš sem.
Ke mně.
Ty tu ve skutečnosti nejsi.
Ale jsem, Max.
Jsem.
Max!
Nechci dopis.
Jsme tady.
Já jsem tady.
Max!
Jsem u tebe, Max. Jsem u tebe.
Už je to dobrý.
Málem jsme tě ztratili.
- Jsem tady. - Kristepane.
Ještě jsem tady.
Překlad titulků: Irena Křiváková