Jag hänger nog inte riktigt med.
Vad är det som pågår i Hawkins? Vem är det som begår morden?
-Vi försöker ta reda på det. -Var är El just nu?
-Det är bäst att ni inte får veta det. -Det är helt sjukt!
Hur lång tid tar det för El att få sina krafter tillbaka?
-Det kan ta flera månader. -Månader?
Under tiden stannar Harmon och Wallace med er.
Vi är inte i fara.
-Våra vänner bor i Hawkins. -Min familj också.
Jag tyglar situationen tills Elva är redo.
Men det är av yttersta vikt att ni inte pratar med nån om det här.
Nej, aldrig i livet.
-Jag vet att det är svårbegripligt. -Snarare omöjligt!
Det finns myndighetspersoner som arbetar emot Elva
och som letar efter henne i detta nu.
Vi tar inga risker.
Om de får veta nåt, går det ut över Elva.
Om Elva är i fara, så är era vänner det också.
Och er familj.
Ska vi lita på att ni är våra vänner, vilka ni nu än är?
Vi är Owens vänner.
Elva litade på oss. Nu ber vi er om samma sak.
Varsågod.
KÄRE MIKE, JAG SKA BLI EN SUPERHJÄLTE IGEN. FRÅN EL.
HAWKINS GYMNASIESKOLA HEJA TIGERS!
Här var det. Exakt här.
Ett golvur?
Det var så verkligt.
Men när jag närmade mig så…
-Kom igen nu. -Max?
…vaknade jag.
Det var som om hon befann sig i trans.
Eddie sa att samma sak hände Chrissy.
Det är inte det värsta.
Både Fred och Chrissy bad miss Kelley om hjälp.
De hade svår huvudvärk som de inte blev av med,
och mardrömmar…
…och sömnproblem.
De brukade vakna och kallsvettas, och sen började de se saker.
Hemska saker.
Från det förflutna.
Och synerna blev värre och värre, tills allt till sist…
…tog slut.
-Vecnas förbannelse. -Chrissy fick huvudvärk för en vecka sen.
Fred för sex dagar sen.
Jag har haft huvudvärk i fem dagar.
Jag vet inte hur lång tid jag har kvar, men jag vet…
…att Fred och Chrissy dog inom ett dygn efter de första synerna.
Jag såg just det där jäkla uret, så…
…jag dör nog imorgon.
Vänta här.
-Det är jag! -Lucas?
-Det är jag. -Vad håller du på med?
-Förlåt. -Jag hade kunnat göra dig riktigt illa!
Förlåt.
Jag har cyklat över en mil.
Vänta lite bara. Åh, jävlar.
-Det här är ett nödläge. -Va?
Dustin.
Jag var med Jason, Patrick och Andy. De har spårat ur.
De försöker ta fast Eddie, och de tror att du vet var han är.
Du är i stor fara.
Okej, det suger, men vi har värre problem än Jason just nu.
EN NETFLIX-SERIE
DEL FYRA: KÄRA BILLY
-Älskling, kan du öppna? -Jag är upptagen!
Öppna dörren, sa jag.
Helt otroligt.
-Hejsan. Är Lucas hemma? -Nej.
Vet du var han är?
Vi skulle gå ut…
Gå ut? Så han har sänkt ribban efter Max.
Ursäkta.
Du är hans syster som spelar Drakar och demoner, va?
Hur så?
-Känner du Dustin Henderson? -Du, vi har varit med om ett och annat.
Han är säkert med din otrogne pojkvän.
Om du hittar Lucas,
så hälsa honom att jag har ljugit åt honom i två dagar.
Varje dag kostar tio dollar, och den dagliga räntan är 7,9 %.
Om han håller på i en vecka till är han skyldig mig ett Nintendo
med Duck Hunt.
-Var fan är Sinclair? -Det ska vi ta reda på.
Vi har blivit lurade.
VICTOR CREEL: URÅLDRIG DEMON DÖDADE FAMILJEN
Okej, var ärliga nu.
-Förstår ni nånting alls? -Nej.
-Det är uppenbart. -Jaså, är det?
Vad förstår du inte?
Hittills har alla Vecnas offer dött,
förutom Victor Creel, som Nancy hittade.
Han är den enda som har överlevt förbannelsen.
Om nu en förbannelse uttalades över honom.
Fanns Vecna på 50-talet? Det kan inte stämma.
Det var inte Elva som skapade Upp och ner. Hon öppnade en port dit.
Upp och ner har säkert funnits i miljontals år.
-Det fanns säkert före dinosaurierna. -Dinosaurierna? Vad är det vi…
Hur tog sig Vecna ut på 50-talet utan en port?
-Hur tar han sig ut nu? -Och varför?
Han dök upp på 50-talet och dödade en familj,
men sen försvann han bara.
Och 30 år senare dödar han några tonåringar. Jag köper inte det.
Verkligen uppenbart.
Henderson, lite ödmjukhet hade inte skadat dig.
Förlåt.
Vet ni vad hon skriver?
Har hon sovit?
Alltså…
Skulle du?
Okej.
Vi har en plan.
Tack vare Nancys undersåtar
studerar vi nu psykologi vid University of Notre Dame.
Nu heter jag Ruth.
-Och jag heter Rose. -Ruth?
KRIMINALPSYKOLOGI GPA: 3,9
-Bra snittbetyg. -Tack.
Vi har bett att få prata med Victor Creel för en avhandling i paranoid schizofreni.
-De sa nej. -Men vi har ett möte med direktören.
Vi måste övertyga honom om att låta oss prata med Victor.
-Sen kanske vi kan bryta förbannelsen. -Apropå det…
Vi har läst på om Victor Creel och har några frågor.
-Många frågor. -Vi också. Hoppas att Victor har svaren.
Vänta nu…
Var är min?
Jag tänker inte vara barnvakt igen.
De är knappt barn längre. Max liv svävar i fara.
-Hon behöver stöd. -Ja, men varför just jag?
Herregud, en affisch med Tom Cruise!
En affisch med Tom Cruise…
Den är gammal. Det…
Rör ingenting.
Jag gör ingen nytta här. Men jag kan hjälpa er med direktören.
Jag skulle kunna koppla på charmen.
-Det är fel typ av charm. -Aj.
Nej, jag…
Jag har tagit reda på att dr Hatch är medlem
i American Psychiatric Association och gästforskare från Harvard.
Han är oerhört bildad, och han måste tro att vi är det också.
Och att vi också är akademiker.
Herregud, det finns en ballerina inuti.
Beter hon sig som en akademiker? Visst…
Nej, men…
…det kommer hon att göra.
Säg att du skojar.
Det tutar fortfarande upptaget.
Har jag gjort nåt fel? Man ska slå ett och sen numret…
-Hör av dig till ungarna senare. -Varför tutar det upptaget?
Det finns vissa saker man kan bli sen till i livet:
En tid hos tandläkaren.
En ettårings födelsedagskalas. Det puckot kommer ändå inte ihåg det.
Men när det handlar om ett utbyte,
så är det jätteviktigt att vara i tid.
-Förlåt. Jag är väldigt spänd. -Helt klart.
Rör dig västerut genom skogen. Du ser en kyrka med grått tak.
Där inne möter Yuri dig.
Har du hört från honom?
Ja, de kom hit igår kväll. De ska snart träffa Yuri.
Om allt går bra äter du på Enzos med din sexiga donna imorgon kväll.
Hon är inte min donna.
Nej, hon räddar ditt liv av ren vänskap förstås.
Du, amerikanen, hoppas inte för mycket på den här drömmen.
Jag har tänkt på saken, och chansen att du ska lyckas…
…är en på 50.
Du är inte ens nervös. Imponerande.
Du är fängslande.
Som Steve McQueen, fängelsekungen.
Förhoppningsvis inte.
Nej, han hamnade ju i finkan igen.
Förhoppningsvis klarar du dig bättre idag.
Jag har ändrat mig.
Nu ger jag dig oddsen…
…en på hundra.
Vår nyfikne vän igen. Var ska jag slå dig?
Inte i ansiktet.
Nej, det besparar jag för din donnas skull.
Hon är inte min donna.
Så många människor, men så oerhört tyst…
Vart ska du?
Jag ska ta nåt att dricka.
Får man det? Hur fungerar husarresten?
-Det är inte en husarrest. -Just det.
Ni ska ju skydda oss.
Och titta på tv, tydligen.
PIZZA LEVERERAD TILL DÖRREN PÅ HÖGST 30 MINUTER!
De har inte tänkt igenom det här.
Om andra inte kan kontakta oss på flera månader, så lär de flippa ut.
Mamma har säkert redan panikångest.
Och Hawkins, då? Hon skulle "tygla situationen".
Det går inte utan El. Alltså…
Precis.
Inget händer bara för att du stirrar på det.
Ja, det har du rätt i.
Innan polisen kom, hade jag och El ett bråk.
Vi bråkar aldrig.
Vi bråkade förut, men det var alltid så dumma bråk.
Det kändes som ett mer vuxet bråk den här gången. Mer verkligt.
Som ett bråk man inte repar sig från.
Jag kanske borde ha sagt "det där". Då hade hon kanske velat ha mig där.
Du, Mike…
Ni kommer att ses igen,
och då kan du säga det där du inte fick sagt.
-Okej? -Ja.
Hon klarar sig.
Men hon är inte i Hawkins. Det är vårt största bekymmer.
-Litar du inte på Owens? -Det vet jag inte, men…
Han har varit snäll mot oss och El, men han kunde inte skydda mig.
Det var ni som räddade mig.
-Det verkar vara upp till oss igen. -Det är alltid det, va?
Därför kan vi inte stanna här.
Hör här.
Vi antar att Owens vänner talar sanning.
Militären får veta om vi ringer till Hawkins. Det är en risk för El.
Så vi måste ta oss till dem.
-Till Hawkins? -Hur då?
Vad är ni oroliga för? Ponch och John där ute?
De halvsover till golfen.
-Vi har varken bil eller pengar. -Då fixar vi skjuts.
En billig skjuts.
Ursäkta, sir.
Ursäkta.
-Ja? -Vi är hungriga.
Jag är också det.
Surfer Boy Pizza. Det här är Argyle.
Här på Surfer Boy tillagas allting färskt, förutom den konserverade ananasen.
Men jag rekommenderar starkt att lägga lite ananas på pizza.
Frukt på pizza? Låter det skumt? Smaka innan du skickar tillbaka.
Hallå?
-Jag vet att ni glor. -Va?
-Behöver du nåt? -Vi hänger bara.
Jag vet inte hur era stirrande blickar ska skydda mig från Vecna.
-Nu får ni titta hit. -Tack.
Ursäkta.
Till dig.
-Och till dig. -Tack.
Och dig.
Ge de här till Mike, El och Will.
Om ni får tag i dem igen.
Vad gör du? Öppna det inte nu.
Okej.
-Vad är det? -För…
För säkerhets skull. Till efteråt.
Om det inte slutar så bra.
Max, allt kommer att lösa sig.
Nej.
Säg inte att allt kommer att lösa sig.
Jag har fått höra det hela livet, och det stämmer nästan aldrig.
Det stämmer aldrig.
Klart att idioten uttalar en förbannelse över mig.
Det borde jag ha förstått.
Om vi är i östra Hawkins, når den här till Pennhurst då?
-Ja, absolut. -Vad är det med östra Hawkins?
Nej.
Max! På allvar.
Jag tänker inte köra dig.
Om du tror att jag tänker tillbringa min sista dag
i Mikes Wheelers källare,
så är du inte klok.
Kör mig eller bind fast mig, men då kidnappar du en minderårig.
Och om jag överlever dagen, så kommer jag att anmäla dig.
Öppna.
-Nej. -Jag känner en bra advokat.
Henderson, jag hoppas att super-walkie-talkien når Pennhurst.
PENNHURSTS MENTALSJUKHUS
Jag kan knappt andas och det kliar överallt.
Det viktigaste är inte att vara bekväm. Vi är akademiker.
Som precis har varit på påsklunch.
Och behån jag fick av dig klämmer brösten.
Låter du mig sköta snacket? Är det ens en möjlighet?
Det är ofrånkomligt. Jag kvävs ändå snart ihjäl.
3,9 i snittbetyg.
Bägge två.
Imponerande.
Här är en rekommendation från professor Brantley.
Jag känner faktiskt Larry rätt väl.
Ni vet vad man säger:
"Om man inte imponerar, får man undervisa."
Det är just därför vi är här.
Man kan inte lära sig allt i ett klassrum.
Det håller jag med om.
Men en patient som Victor kräver en viss procedur.
Ni måste göra en ansökan.
Ansökan granskas sedan, och därefter fattar styrelsen ett beslut.
Jag ser att ni är besvikna.
Men ni får gärna en rundtur.
Ni kanske kan få tala med några av våra mindre farliga patienter.
Det skulle vi gärna göra.
Det är bara det
att avhandlingen ska vara klar nästa månad.
Och ni har ont om tid.
-Vems fel är det? -Det är förstås vårt fel.
-Jag ber om ursäkt för… -Gör inte det, Ruth. Skit i det.
Vår ansökan sedan månader tillbaka blev avvisad.
Även vår efterföljande ansökan blev det.
Det här är vår sista chans att rädda vår avhandling.
Och jag kan inte andas i den här.
Då kanske du ska ta lite frisk luft, Rose.
Jag kanske ska det, Ruth. Det här verkar ha varit ett misstag.
Jag börjar få utslag, brösten gör ont och hör här, Anthony…
Går Anthony bra? Det är inte mina kläder.
Jag lånade dem för att du skulle ta oss på allvar.
Ingen tar tjejer på allvar i den här vetenskapsgrenen.
Vi passar väl inte in. Men får jag berätta en historia?
Sommaren 1978 var jag på kollo, och min ledare Drew
berättade om Creel-massakern för alla som bodde i stuga C.
Lille Petey McHew… Du känner till honom, va?
Javisst.
Och lille Petey McHew brast ut i gråt. Han började hyperventilera.
Sen hade alla svårt att sova. Jag med.
Men inte på grund av rädsla, utan för att jag undrade:
"Vad får en människa att begå såna ofattbara handlingar?"
Andra ville bli astronauter, basketspelare och rockstjärnor.
Men jag ville bli som du.
Så ursäkta mig, men nu gör jag allt jag kan.
Jag bär till och med löjliga kläder om jag får prata med personen
som väckte mitt engagemang.
Jag vill lära mig mer om hur hans galna och fascinerande hjärna fungerar.
Vi har inte alla papper i ordning,
men påstå inte att lipsillen Petey McHew
inte skulle ha fått träffa Victor om han frågade snällt.
Det vet vi båda att han skulle få.
Så…
Tio minuter med Victor.
Det är allt jag begär.
Jag blir borta en halvtimme.
YURIS FISKE OCH FLUGOR
Om det skiter sig ska du veta att jag har svart bälte i karate.
Hallå?
Hallå!
Vilka är ni?
Vi söker Yuri.
Varför vill ni träffa Yuri?
Det är faktiskt…
Det är privat. Är Yuri här?
Tyvärr.
Jag vet inte hur jag ska säga det, men ni kommer en dag för sent.
-Va? -Ser ni skadorna på skrovet?
Yuri var och tittade på isbjörnar,
men björnarna tog sig in i planet, drog ut Yuri och dödade honom.
-Nej. -Jo.
Och han som älskade björnar. De krossade hans hjärta.
Eller, de punkterade det snarare, med sina björnklor.
Där fick jag er.
Det är jag som är Yuri.
-Du måste vara Joycey. -Bara Joyce.
-Och du är? -Murray.
-Murray? -Ja.
Yuri och Murray.
-Vi rimmar. -Ja, jag hör det.
Fyrtiotusen amerikanska dollar, som utlovat.
Jag älskar doften av pengar på morgonen.
Just det, från…
Hoppas det går bra att jag kontrollräknar. Ni verkar väldigt trevliga och pålitliga.
Det verkade min bror också vara,
tills han stal min fru!
Stackare. Du fryser.
Ta lite kaffe. Det är varmt.
Det här kan ta ett tag.
Varför stirrar du på mig?
Jag ställde en fråga!
Rör på påkarna!
Vilken galen amerikan.
Hallå! Gå tillbaka!
Gå tillbaka!
Trasig…
Kan inte arbeta.
-Kan inte arbeta. -Vänta där.
Var är amerikanen?
Passa dig nu, amerikanen.
Vart tror du att du ska ta vägen? Ställ dig upp.
Ställ dig upp!
Händerna.
Händerna!
Boden! Ljudet kom från boden!
Öppna!
Öppna dörren!
Öppna!
Slå in den! Fort!
Spring!
Där!
Han får inte komma undan!
En på hundra.
Det var som fan.
-Du får skynda dig, Mayfield. -Tjugo sekunder.
Det är väl batterier i den?
Jag tänker inte ens svara.
-Ja. -Jag fattar.
PAPPA MORMOR
MAMMA
-Mamma. -Hej, hjärtat.
-Jag trodde att du var med dina vänner. -Ja, jag är det.
Ska inte du jobba?
Mr Bradley lät mig gå tidigare, så jag sköter hushållssysslorna.
Jag lämnade några brev där inne.
De är till dig, mormor och morbror Jack.
Och pappa. Om du hittar honom.
Brev? Nu hänger jag inte med.
Jag…
Med tanke på alla mord, så…
Ja, det är dumt, men jag fick en tanke:
"Tänk om nåt händer mig."
-Älskling, inget kommer att hända dig. -Nej, men om det gör det.
Det finns så mycket som jag behöver få ur mig, och…
Lova att du delar ut breven.
-Nu skrämmer du mig. -Det är inte meningen.
-Har det hänt nåt? -Nej.
-Har nåt hänt? -Nej.
Du har rätt. Det är ingen fara. Jag fånar mig bara.
Älskling…
Det är ingen fara.
Inget kommer att hända dig.
Det lovar jag.
Inget du inte förtjänar.
Mamma, släpp mig.
Mamma, släpp.
Maxine.
Tror du att några brev kommer att ställa allt till rätta?
Du har förstört allt.
Din tid…
…är snart ute.
Släpp mig!
Det var mer än 20 sekunder.
-Du, är allt bra? -Ja. Nu åker vi.
-Har det hänt nåt? -Kör bara.
Här är trädgården. Det är vackert här, eller hur?
De får vara ute två timmar om dagen.
-Kan de inte rymma? -Jo.
Men de flesta väljer att stanna. De trivs här.
Musikrummet är en av de mer populära platserna.
Musik har en särskilt lugnande effekt på en skadad hjärna.
Rätt musik, framförallt den med en personlig koppling,
kan verka stimulerande.
Men det finns de som inte går att hjälpa.
KRIMINALVÅRD AUKTORISERING KRÄVS
Dr Hatch, skulle vi kunna få prata med Victor i enrum?
I enrum?
Vi skulle uppskatta den utmaning som det innebär att prata med Victor
utan ett skyddsnät i form av en expert.
Sen ska professor Bradley få höra.
Bradley? Jag känner inte till en professor Bradley.
Brantley. Hon menar Brantley.
Sa jag inte det? Vad sa jag? Dumma mig. Ord och bokstäver…
Jag är nog nervös. Exalterad, menar jag.
Jag är exalterad över att få prata med Victor.
Och helst i enrum, som hon sa.
Javisst.
Varför inte?
Jag känner mig upprorisk.
Jag har ändå nåt brådskande som väntar, så…
Det går bra.
Håll ett öga på dem.
-Tack så mycket, dr Hatch. -Tack.
Skräm honom inte.
Rör honom inte.
Ge honom ingenting.
Stå alltid minst en meter från gallret.
Gå härifrån.
Är det uppfattat?
-Ja, sir. -Ja, sir.
Victor.
Det är din lyckodag.
Du har besök.
Vackra är de också.
Han verkar vara på dåligt humör. Ha så kul.
Victor?
Jag heter Nancy.
Nancy Wheeler.
Och det här är…
Robin Buckley.
-Vi har några frågor. -Inga journalister. Det vet Hatch.
Vi är inte journalister.
Vi är här för att…
…vi tror på dig.
Och vi behöver din hjälp.
Det som dödade din familj…
Det är tillbaka nu.
-Har du packat redan? -Jag packade aldrig upp.
-Tack, förresten. -För vadå?
För att du fick mig att sluta tycka synd om mig själv.
-Det sa jag aldrig. -Det behövde du inte.
-Angående de senaste dagarna… -Du behöver inte säga nåt.
Jag var taskig mot El. Jag förtjänade det.
Nej.
Nej, det gjorde du inte.
Det senaste året har varit ett konstigt år.
Max, Lucas och Dustin är toppen.
Det är de.
Men Hawkins är inte detsamma utan dig. Jag kanske oroade mig för mycket över El.
Och det kändes som att jag hade förlorat dig.
Låter det rimligt?
Jag vet inte vad som kommer att hända.
Men vad som än händer, så borde vi hålla ihop.
Det blir lättare om vi är ett lag.
Vänner.
Bästa vänner.
Schysst.
-Det gick fort. -Högst 30 minuter.
-Är ni klara? -Ja.
Det är pizzan. Jag öppnar.
Ja, jag kommer. Ta det lilla lugna.
Hejsan.
-Vad fan var det? -Helvete!
Stanna här!
In här!
-Vad händer? -Kom!
-Jävla skit! -Vi måste dra!
-Fan! -Spring!
Spring!
Fan! Där är en!
-Följ efter mig. -Okej.
Vad fan är det som pågår?
Stanna här.
Ta skydd!
När jag skjuter springer ni.
Byers, har du fest utan att bjuda in mig?
Det är inte schysst. Det är verkligen inte schysst.
-Hallå! -Stanna!
-Spring! -Vad fan har hänt?
-Fort! -Är det där riktigt blod?
-Kör! -Jaja, okej.
Herregud… Varför har han en pistol?
-Kör! -Visst.
Niohundra.
Fyrtiotusen.
Voilà! Det stämmer.
Då är det din tur nu.
-Hämta Hopper. -Jag ska.
Men först ska jag ringa Enzo.
Om er vän är död, slipper jag besvär och sparar bensin.
Jag skojar. Han är säkert inte död. Men jag borde kolla läget.
Jag gillar inte honom.
JORDNÖTSSMÖR
Antonov, det är till dig.
-Vi har precis haft en rymling. -Det är visst brådskande.
Hallå?
Enzo, Yuri här.
Varför ringer du hit? Är du inte klok?
Jag är ledsen, men du ska veta
att planen har ändrats.
Vad är det som har hänt?
Jag har precis talat
med direktören.
Det var ett bra samtal.
Och det visar sig att förrymda fångar är värda en hel del pengar.
Yuri tänker: "Varför inte behålla mina 40 tusen och tjäna lite extrapengar?"
-Det var inte vår överenskommelse. -Men det är en bättre affär för Yuri.
Och vet du vad som är värt ännu mer än en förrymd fånge?
Mutade vakter.
Vad har du gjort?
Och det som är värt allra mest
är amerikaner som är efterlysta av KGB.
Farväl, Enzo.
Jag beklagar, din stackare.
Var kaffet för starkt?
Var inte orolig.
Du får snart träffa din amerikanska pojkvän.
Mycket snart.
Sväng här.
Här?
ROANE HILLS KYRKOGÅRD
-Max? -Lucas, vänta i bilen.
Max, vänta.
Snälla, lyssna på mig.
Jag vet att det hände nåt hos din mamma.
Var det Vecna?
Jag har ju sagt att jag mår bra.
Okej?
Så bra som man kan göra när man ska dö en fruktansvärd död.
Max…
Du vet att du kan prata med mig, va?
-Ja, det vet jag. -Varför stöter du i så fall bort mig?
Du, jag behöver inget brev.
Jag vill inte ha ett brev.
Prata med mig. Prata med dina vänner.
Vi är här.
Jag är här.
Okej?
Jag är här.
Vänta i bilen. Det går fort.
När han angriper beskrev en vän det som att man befinner sig i trans.
Det är som en verklig mardröm.
Därför tror vi att han är ute efter henne härnäst.
Påminner det här om det som hände din familj?
Victor.
-Jag vet att det är jobbigt… -Ni vet ingenting!
Du har rätt.
Det gör vi inte. Därför är vi här.
Vi vill förstå.
Vi vill veta hur du överlevde.
Överlevde?
Kallar ni det så?
Skulle jag ha överlevt?
Jag kan försäkra er om att jag är kvar i helvetet.
Jag hade varit tillbaka från kriget i 14 år.
En död släkting lämnade oss en förmögenhet.
Vi hade råd att köpa ett nytt hus och ett nytt liv.
-Vad sa jag? -Oj!
Det är helt otroligt.
Det är som hämtat ur en saga. Som ur en dröm.
-Alice, spring inte. -Det är så stort!
-Det känns härligt. -Ja.
Det var ett enastående hus.
Alice tyckte att det var som hämtat ur en saga.
Alice. Var det din dotter?
Ja.
Men Henry, min…
Min son.
Han var känslig.
Jag såg att han märkte att nåt var fel.
Vi fick en lugn månad i det där huset.
Sen började det.
Döda djur som lemlästats och torterats började dyka upp där vi bodde.
Kaniner, ekorrar, hönor och till och med hundar.
Polischefen skyllde på vildkatter, men det kunde inte vara en vildkatt.
Det var ren ondska.
Men det var varken ett djur eller en människa.
Det var en avkomma till Satan.
En demon.
Och den befann sig närmare än vad jag kunde ana.
Victor!
Min familj såg syner som frammanades av demonen.
Mardrömmar.
Mardrömmar i vaket tillstånd.
Och demonen verkade njuta av att plåga oss.
Till och med oskuldsfulla Alice.
Alice!
Det är ingen fara. Se så.
Det dröjde inte länge förrän jag själv började se syner.
Jag antar att all ondska behöver ett hem.
Även om det inte fanns en förnuftig förklaring,
kände jag av demonen.
Den var alltid nära.
Jag blev övertygad om att den gömde sig,
att den häckade nånstans i mörkret hemma hos oss.
Den hade uttalat en förbannelse över staden, vårt hem…
…och oss.
Tiden, vädret och…
Den tog Virginia först.
Jag försökte rädda barnen.
Kom igen!
Creel! Vad fan hände?
Men jag var tillbaka i kriget i Frankrike.
Det var ett minne.
Jag trodde att tyska soldater fanns där inne.
Jag beordrade beskjutningen.
Men jag hade fel.
Det var demonen som plågade mig.
Jag var säker på att den skulle ta mig på samma sätt som den tog Virginia.
Men sen…
…hörde jag…
…en annan röst.
Jag trodde först att det var en ängel.
Jag följde efter henne.
Men då hamnade jag
i en mycket värre mardröm.
Medan jag var borta, tog demonen mina barn.
Henry hamnade strax därefter i koma.
En vecka senare dog han.
Jag försökte ta mig till dem.
Jag försökte.
Men Hatch stoppade blödningen.
Han lät mig inte ta mig till dem.
Den där ängeln…
Vem var det?
Victor?
Victor.
Är han som ni hoppades?
Jag pratade just med professor Brantley.
Vi kan prata mer inne på mitt kontor medan vi väntar på polisen.
BORTA MEN INTE GLÖMD
Käre Billy. Jag vet inte om du hör det här.
För två år sedan hade jag sagt att det är skrattretande och omöjligt.
Men då kände jag inte till alternativa dimensioner och monster,
så jag ska sluta utgå från att jag vet allt.
Mycket har hänt sen du försvann.
Din pappa blev…
…helt förstörd.
Han och mamma började gräla.
Det var hemska gräl.
Jag tror att han inte stod ut med att vara här utan dig, så han stack.
Han lämnade inte mycket till mamma.
Hon extraknäcker nu, och vi har flyttat till den där härliga trailerparken.
Så…
…sen du försvann…
…har allt varit…
…en katastrof.
Det värsta är att jag inte kan berätta varför du är borta.
Jag kan inte säga att du räddade Els liv.
Och att du räddade mitt.
Jag tänker tillbaka på det hela tiden.
Ibland föreställer jag mig
att jag springer fram
och drar undan dig.
Och att om jag hade gjort det,
så skulle du vara kvar.
Och att allt…
…skulle bli rätt igen.
Jag föreställer mig
att vi kunde ha blivit vänner.
Goda vänner, som…
…två riktiga syskon.
Jag vet att det är fånigt.
Du hatade mig.
Och jag hatade dig.
Men jag tänkte att vi kanske…
…kunde försöka igen.
Men så blev det inte.
Jag bara
stod där
och tittade på.
Ett tag försökte jag vara lycklig.
Normal.
Men jag…
…tror att en del av mig dog den dagen också.
Jag har inte sagt det till nån.
Jag kan inte.
Men jag ville berätta.
Innan det är för sent.
Om du ens hör mig.
Jag hoppas att du gör det.
Förlåt.
Jag är verkligen ledsen, Billy.
Kram, din hemska lillasyster…
…Max.
Max.
Okej, nu har det gått länge nog.
-Ge henne lite tid. -Det har jag gjort.
Vill hon skaffa en advokat, så kan hon göra det.
Max. Är det inte dags att gå?
Max?
Max…
Max!
Max.
Jag har väntat på de där orden, Max.
Jag har väntat så länge.
Vakna!
Hallå!
Vakna!
Max, vakna!
-Det har hänt nåt. -Max!
Hallå!
Men det var väl inte hela sanningen, Max?
Jag tror att en del av dig innerst inne ville att jag skulle dö den dagen.
Den kände säkert lättnad.
-Den var lycklig. -Så är det inte alls.
Det var väl därför du bara stod där?
Det är okej, du kan erkänna det nu.
Ljug inte mer.
-Göm dig inte. -Jag lovar, det var inte så.
-Det var inte så. -Det är därför du känner skuld.
-Nej. -Därför gömmer du dig för dina vänner.
-Och du gömmer dig för världen. -Nej.
Och sent på kvällen har du ibland önskat att följa efter.
Följa efter mig in i döden.
-Därför är jag här, Max. -Nej.
Jag ska göra slut på ditt lidande en gång för alla.
Tiden är inne, Max.
Det är dags för dig…
…att komma till mig.
Max, du måste ta dig ut! Hör du?
-Max! -Du måste ta dig ut!
Ring Nancy och Robin!
Ring dem! Skynda!
-Max! -Fan!
Fan också!
Nancy? Robin? Hör ni mig? Det här är ett nödläge. Hör ni mig?
Fan. Robin!
Hör på. Vår vän är i fara.
Skulle jag tro på vad ni har att säga nu?
Det är sant.
Gå och snyfta hos polisen istället.
-Fortsätt framåt. -Rör mig inte!
Enligt Victor drog allt igång vid attacken,
men han nämnde särskilt musiken.
Musik spelades.
När vi frågade om ängeln, började han nynna.
-Say nighty-night and kiss me… -"Dream a Little Dream of Me."
Ella Fitzgerald.
-En ängels röst. -Precis.
Enligt Hatch aktiverar musik delar av hjärnan som inte ord gör.
Det kanske är hans livlina.
-Tillbaka till verkligheten. -Vi försöker.
-Vi kan nog slå dem. -Va?
-Till bilen. -Okej.
Du ska veta att min koordination är urusel.
Jag började gå ett halvår senare än andra bebisar.
-Följ efter mig. -Herregud!
Hallå! Kom tillbaka!
Askungen, du tappade skon!
Stanna där!
Fort!
Herregud!
Du kan inte gömma dig för mig, Maxine.
Stoppa henne!
Spring!
-Stanna! -Där är de!
Hallå!
-Kör! -Ut ur bilen!
Ut ur bilen!
-Herrejävlar! -Du springer faktiskt konstigt.
Robin, var fan är du? Det är ett nödläge.
-Jag upprepar: Ett nödläge! -Dustin, Robin här. Vi hör dig.
Det var på tiden! Snälla, säg att ni har en lösning.
Lucas!
Dustin!
Lucas, hjälp mig! Dustin!
Max, du måste ta dig ut!
-Hör du… -Hörni!
Vad är det?
-Vilken är hennes favoritlåt? -Om hon hör…
Jag hinner inte förklara. Vilken är det?
Vad gör du här inne, Max?
Kom tillbaka till mig.
Vad tycker du om dem, Max?
Vill du göra dem sällskap?
Fan!
-Vilken är det? -Ja, okej!
Vilken är det, Lucas?
Vilken låt är det?
-Vilken är det? -Här är den!
-Ge mig den. -Skynda!
-Hörlurar. -Okej, nu!
Max!
-Max! -Vakna!
Max!
Vi är här, Max!
Max!
De kan inte hjälpa dig, Max.
Det finns orsaker till varför du gömmer dig för dem.
Du hör hemma här hos mig.
Du är egentligen inte här.
Jo, det är jag, Max.
Det är jag.
Max!
Jag vill inte ha ett brev. Vi är här. Jag är här.
Max!
Jag är här, Max.
Det är ingen fara.
Ingen fara.
Jag trodde att du var borta.
-Jag är kvar. -Det var som fan.
Jag är kvar.
Undertexter: Viktor Hessel