Žao mi je. Ništa od ovoga ne razumijem.
Što se točno događa u Hawkinsu? Što je odgovorno za ubojstva?
-To pokušavamo utvrditi. -Gdje je Je u ovom času?
-Radi sigurnosti, bolje da ne znate. -Ovo je suludo!
Koliko će trajati ta obuka za povratak Jeinih moći?
-Možda tjednima, mjesecima. -Mjesecima?
Agenti Harmon i Wallace dotad ostaju s vama.
Nismo mi u opasnosti.
-Prijatelji nam žive u Hawkinsu. -I moja obitelj!
Kontrolirat ću situaciju dok se Jedanaest priprema.
U međuvremenu, od ključne je važnosti da o ovome nikomu ne govorite.
Ne. Nema šanse!
-Znam da je teško razumjeti. -Nije teško. Nemoguće je.
Unutar naše vlade postoje frakcije koje rade izravno protiv Jedanaest.
Zapravo, traže je u ovom trenutku.
Ne smijemo riskirati.
Ako saznaju za ovo, to će ugroziti Jedanaest.
A ako je Jedanaest ugrožena, onda su i vaši prijatelji.
Kao i tvoja obitelj.
Trebali bismo samo vjerovati da ste vi pozitivci?
Tko god da ste?
Owensovi smo prijatelji.
Jedanaest nam je vjerovala.
Sad to isto tražimo od vas.
Za tebe.
DRAGI MIKE, OTIŠLA SAM DA OPET POSTANEM SUPERJUNAK. JE
SREDNJA ŠKOLA HAWKINS IDEMO, TIGROVI!
Bio je ovdje.
Baš ovdje!
Veliki stojeći sat?
Bilo je tako stvarno.
A onda, kad sam se približila, najedanput…
-Max, što je bilo? -Max?
Probudila sam se.
Kao da je bila u nekakvom transu.
Kao što je Eddie rekao za Chrissy.
Čak ni to nije najgore.
I Fred i Chrissy potražili su pomoć gđe Kelley.
Oboje su imali glavobolje.
Gadne, koje nisu prolazile. A onda…
Onda noćne more,
probleme sa spavanjem.
Probudili bi se u hladnome znoju.
Zatim su počela priviđenja.
Ružna priviđenja.
Iz njihove prošlosti.
Te su vizije postajale sve gore i gore,
dok naposljetku…
sve nije završilo.
Vecnina kletva.
Chrissy su glavobolje počele prije 7 dana.
Fredu prije šest.
Ja ih imam već pet dana.
Ne znam koliko mi je ostalo. Znam samo
da su Fred i Chrissy umrli za manje od 24 sata nakon prve vizije.
A ja sam upravo vidjela taj sat, pa…
Čini se da sutra umirem.
Ostanite ovdje.
-Ja sam! -Lucase?
-Ja sam. -Isuse, koji ti je?
-Žao mi je. -Mogao sam te pokositi ovom svjetiljkom!
Oprostite, ljudi.
Biciklirao sam 13 kilometara.
Samo trenutak. Sranje.
-Imamo šifru „crveno”. -Što?
Dustine!
Bio sam s Jasonom, Patrickom i Andyjem. Prolupali su.
Žele uhvatiti Eddieja.
I misle da ti znaš gdje je!
U strašnoj si opasnosti!
U redu. Da, to je svakako koma,
ali sad imamo većih problema od Jasona.
NETFLIXOVA SERIJA
ČETVRTO POGLAVLJE DRAGI BILLY
-Dušo, bi li otvorila vrata? -Zauzeta sam!
Otvori vrata, rekla sam!
Ovo je nevjerojatno.
Bok. Je li Lucas kod kuće?
Negativno!
Znaš li gdje je?
Samo… Trebali smo izaći…
Izaći? S konja zvanog Max prešao je na magarca.
Oprosti.
Ti si mlađa sestra koja igra Dungeons & Dragons?
Zašto pitaš?
Poznaješ li Dustina Hendersona?
Poznajem? Krvarila sam s njim!
Tvoj te dečko vjerojatno sad s njim vara.
Ako i kad nađeš Lucasa,
reci mu da ga pokrivam već dva dana.
Svaki dan stoji deset dolara, uz DKS.
To je dnevna kamatna stopa od 7,9 %.
Još jedan tjedan ovoga i kupuje mi vražji Nintendo,
s Duck Huntom!
Gdje je Sinclair?
To ćemo saznati.
Prevareni smo, dečki.
VICTOR CREEL TVRDI: DREVNI DEMON UBIO OBITELJ
Dobro, budite iskreni.
Razumijete li vi ovo?
-Ne. -Jednostavno je.
Jednostavno? Zbilja?
Što te zbunjuje?
Koga god je Vecna prokleo, umro je.
Osim tog Nancynog starog Victora Creela.
On je jedini preživjeli. Taj zna kako pobijediti kletvu.
Da, pod pretpostavkom da je zbilja bio proklet.
Kako je Vecna postojao još 50-ih? Nema smisla.
Koliko znamo, Jedanaest nije stvorila Naopaki svijet.
Otvorila je vrata.
Taj svijet vjerojatno postoji tisućama godina. Milijunima.
Moguće da je prethodio dinosaurima.
-Dinosauri? O čemu to… -Dobro.
Ali ako vrata nisu postojala 50-ih, kako je Vecna prošao?
-Kako sad prolazi? -I zašto sad?
I zašto onda? Samo se pojavio 50-ih, ubio jednu obitelj,
rekao: „Dosta mi je.” I nestao. Samo je otišao?
Da bi se vratio 30 g. poslije i ubijao tinejdžere? Ne pušim to.
Jednostavno? Malo sutra!
Iskreno, Hendersone, malo skromnosti ne bi ti naškodilo.
Oprosti.
Znate li možda što piše?
-Je li spavala? -Mislim…
Bi li ti?
U redu. Dakle…
Imamo plan.
Uz pomoć Nancynih podanika
sad smo studentice psihologije sa Sveučilišta Notre Dame.
-Ja sam Ruth. -A ja Rose.
Ruth?
KRIMINALISTIČKA PSIHOLOGIJA
Dobar prosjek.
Hvala.
Nazvale smo Pennhurst i rekle da bismo razgovarale s Creelom
za rad o paranoičnim shizofrenicima…
-Što su odbili. -Ali primit će nas ravnatelj.
Sad ga samo moramo šarmirati da nam odobri razgovor s Victorom.
A onda možda Max oslobodimo kletve.
Kad smo kod toga…
I mi rješavamo zadaću o Victoru Creelu i…
Imamo pitanja.
-Puno pitanja. -I mi. Valjda Victor ima odgovore.
Samo malo.
Gdje je moje?
Luda si ako misliš da ću opet čuvati djecu.
Prvo, više nisu djeca. A Max je u velikoj opasnosti.
-Treba ljude oko sebe. -Znam. Ali zašto ja?
O, Bože, imaš plakat Toma Cruisea!
Imaš plakat Toma Cruisea.
To je staro. Samo…
-Molim te, nemoj ništa dirati. -Ovdje nisam od koristi, Nance.
Možda vam mogu pomoći oko tog ravnatelja.
Ne znam. Mogu nabaciti svoj šarm.
-Ne kakav nam treba. -Jao.
Ne, samo…
Gle, sinoć sam malo kopala i ispada da je taj dr. Hatch
ugledni član Američkog psihijatrijskog društva
i gostujući predavač na Harvardu.
On je svjetski učenjak. Ako ga želimo pridobiti,
moramo ga uvjeriti da smo to i mi.
Da smo, kao i on, prave sveučilišne znanstvenice.
Bokte! Unutra je mala balerina.
Sveučilišna znanstvenica? Ona ti daje tu vibru? Baš!
Ne, ali…
Hoće.
Molim te, reci da se šališ.
Zauzeto je. I dalje je zauzeto.
Negdje sam pogriješila? Piše da se bira jedan, a onda broj…
-Poslije provjeri kako su djeca. -Zašto je još zauzeto?
Joyce, na neke stvari u životu čovjek može zakasniti.
Pregled kod stomatologa.
Rođendan jednogodišnjaka. Kog briga? Mali idiot neće se sjećati.
Ali na nešto što je u biti razmjena otkupnine,
mislim da bi zbilja trebala doći
na vrijeme!
Žao mi je. Jako sam napet.
Očito.
Kreni na zapad, kroz šumu. Vidjet ćeš crkvu sa sivim krovom.
Čekaj unutra. Jurij će doći.
Znači, javio ti se?
Da, stigli su sinoć. Ubrzo se sastaju s Jurijem.
Ako sve dobro prođe, do sutra navečer si doma.
Večerat ćeš kod Enza sa ženom.
Ona mi nije žena.
Naravno da nije. Spasila te zbog prijateljstva.
Gle, Amerikanče,
ne polaži previše nade u ovaj san.
Dugo sam razmišljao o ovome
i što se uspjeha tiče,
izgledi su ti 50:1.
Nisi čak ni nervozan. Zadivljen sam.
Baš si faca.
Kao Steve McQueen. Kralj samica. Zar ne?
Nadajmo se da nisam.
Naravno da ne, jer kralj se opet vratio u samicu.
Danas moraš biti bolji od McQueena.
Predomislio sam se.
Sad ti dajem izglede…
Sto naprama jedan.
Opet naš radoznali prijatelj. Što biraš?
Samo ne lice.
Naravno da ne. Mora biti lijepo za tvoju ženu.
Ona mi nije žena.
Nevjerojatno je da toliko ljudi može biti tako tiho…
Kamo ideš?
Samo po neko piće.
To je dopušteno? Kako funkcionira kućni pritvor?
-Niste u pritvoru. -Naravno.
Ne, ovdje ste da nas zaštitite.
I da gledate televiziju, očito.
SURFERSKA PIZZA, NA VAŠIM VRATIMA ZA 30 MINUTA ILI MANJE!
Mislim da nisu o svemu promislili.
Ako ovo potraje mjesec ili više i ljudi ne budu mogli do nas,
totalno će poludjeti.
Mamu mi vjerojatno već hvata panika.
Što je s Hawkinsom?
Ta gospođa sve drži pod kontrolom?
Kao da se išta može držati pod kontrolom bez Je. Mislim…
Da.
Budeš li u to zurio, neće se promijeniti.
Da.
Da, imaš pravo.
Prije nego što je policija došla, Je i ja gadno smo se posvađali.
Nikad se ne svađamo.
Svađali smo se i prije, ali to su bile blesave, glupe svađe.
Ali… Ne znam, ovaj je put bilo odraslije.
Kao da je bilo stvarnije.
Svađa od koje se ne možeš oporaviti.
Možda sam nešto trebao reći. A da sam rekao ono,
možda bi me htjela pokraj sebe, gdje god bila.
Ne. Gle, Mike…
Opet ćeš je vidjeti,
a što god nisi rekao, možeš joj to onda reći.
Dobro?
Da.
Bit će ona dobro.
Nije u Hawkinsu. Zbog toga bismo se trebali brinuti.
Ne vjeruješ Owensu?
Ne. Ne znam. Mislim…
Dobar je prema nama i prema Je, ali mene nije mogao zaštititi.
Vi ste me spasili. Vi.
Čini se da je opet sve na nama.
Kao i uvijek, zar ne?
Zato ne možemo ostati ovdje.
Slušajte.
Pretpostavimo da Owensovi prijatelji govore istinu.
Ne možemo nazvati Hawkins a da ne uzbunimo vojsku i ne ugrozimo Je.
Dobro. Onda moramo k njima.
-Otići u Hawkins? -Kako?
Što vas muči? Ona dvojica pajkana?
Drijemaju dok prate golf.
Jonathane, nemamo ni auto ni novac.
Onda ćemo pozvati prijevoz.
Jeftin.
Oprostite?
Gospodine?
Što je?
Gladni smo.
Mogao bih jesti.
Surferska pizza. Argyle na telefonu.
Ovdje sve pripremamo svježe, osim ananasa.
Iz konzerve je.
Ali toplo preporučujem da gore dodate sočni ananas.
Voće na pizzi je odvratno, kažete?
Ja kažem: „Kušaj pa se gnušaj.”
Halo?
-Znam da buljite. -Što? Molim?
-Nešto trebaš? -Ma samo sjedimo.
Mislite da me vaši pogledi u potiljak nekako štite od Vecne? Ne bih rekla.
-Sad me možete pogledati. -Hvala.
Oprosti.
Za tebe.
I za tebe.
A ove daj Mikeu, Je i Willu.
Ako ikad opet dođeš do njih.
Što radiš? To nije za sad. Nemoj još otvarati.
Da ne… Dobro.
Oprosti, što je ovo?
To je…
Za svaki slučaj.
Za poslije.
Znate, ako ne završi dobro.
Čekaj. Max, sve će dobro završiti.
Ne!
Nemoj me sad uvjeravati da će sve dobro završiti.
Ljudi mi to govore cijeli život, a gotovo nikad nije istina.
Nikad nije istina.
Naravno da me taj šupak prokleo.
To sam trebala očekivati.
Čuje li se iz istočnog Hawkinsa do Pennhursta?
-Naravno. -Zašto govorimo o istočnom Hawkinsu?
Ne.
Max. Ozbiljno!
Ne šalim se. Nikamo te ne vozim!
Ako misliš da ću posljednji dan svog života provesti
u toj rupi od Mikeova podruma,
poludio si.
Odvedi me kamo trebam ići ili me zaveži, što je u biti otmica maloljetnice.
A ako poživim, Steve, kunem se Bogom, tužit ću te.
Otvori vrata.
Ne.
Znam odvjetnika.
Hendersone, bolje ti je da se tvoj voki-toki čuje do Pennhursta.
PENNHURST DUŠEVNA BOLNICA
Ne mogu disati u ovome i svrbi me. Sve me svrbi.
Udobnost nije najbitnija. Mi smo sa sveučilišta.
I dolazimo ravno s uskrsnog bruncha.
A i taj grudnjak koji si mi dala štipa me za cice.
Dobro. Bi li meni prepustila da govorim? Ako je to uopće moguće?
Nije samo moguće, nego i neizbježno.
Jer ja ću ubrzo umrijeti od gušenja.
Gotovo čiste petice.
Kod obje.
Impresivno.
A ovo je preporuka prof. Brantleyja.
Da, poznajem Larryja. Prilično dobro.
Znate što kažu.
„Tko ne zna raditi, podučava.”
Da, zato i jesmo ovdje.
Na nastavi naučimo koliko je to moguće.
Suosjećam s vašim mukama, doista.
Ali postoji protokol kod pacijenata poput Victora.
Morate uložiti zahtjev.
Zatim proći postupak provjere
i tada će odbor donijeti odluku.
Vidim da ste razočarane.
Ali rado ću vas povesti u obilazak.
Razgovarajte s pacijentima u krilu s blažim osiguranjem.
I voljele bismo to.
Samo…
Rad moramo predati sljedeći mjesec.
I ponestalo vam je vremena.
-Tko je za to kriv? -Mi. Bez daljnjega.
I ispričavam se…
Ne ispričavaj se, Ruth. Fućkaš to.
Prije nekoliko mjeseci uložile smo zahtjev. Odbijen je.
Opet smo se prijavile i opet odbijenica.
Dolazak ovamo bio je posljednji pokušaj da spasimo rad.
I zaista… Ne mogu disati u ovome.
Pa, Rose, možda da izađeš na zrak.
Možda bih trebala, Ruth,
jer počinjem misliti da je sve ovo golema pogreška.
Izbija mi osip.
Cice me bole. Reći ću vam istinu, Anthony.
Mogu vas tako zvati? Odjeća nije moja.
Posudila sam je jer sam htjela da nas shvatite ozbiljno.
Kolegice nitko ne shvaća ozbiljno. Jednostavno je tako.
Ne izgledamo kao da nam je tu mjesto. Mogu vam ispričati priču?
G. 1978. bila sam u ljetnom kampu.
Moj savjetnik Drew ispričao je meni i svima u brvnari C
pravu priču o masakru Victora Creela.
Mali Petey McHew… Poznaješ Peteyja, zar ne, Ruth?
Naravno.
Da. Mali Petey McHew počeo je jecati na licu mjesta.
Hiperventilirao je.
Ostali kamperi nisu mogli tjednima spavati, a ni ja.
Nisam se bojala. Bila sam opsjednuta pitanjem:
„Što bi nagnalo ljudsko biće da počini takva nezamisliva djela?”
Druga su djeca htjela biti astronauti, košarkaši, zvijezde.
Ja sam htjela biti vi.
Htjela sam biti vi!
Pa oprostite mi ako sad pokušavam sve u svojoj moći,
uključujući i to da nosim ovu odjeću,
za priliku da razgovaram s čovjekom koji je potaknuo tu strast
i da naučim nešto više o tome kako njegov uvrnut,
ali i krajnje fascinantan um funkcionira.
Da, nemamo službene dokumente,
ali nemojte mi reći da plačljivi Petey McHew
ne bi začas dobio audijenciju kod Victora da je pristojno pitao,
jer i vi i ja znamo da bi!
Zato…
Deset minuta s Victorom.
Samo to tražim.
Vraćam se za 30 minuta.
JURIJEVA POLETUŠA
Ako pođe po zlu, spomenut ću samo da sam sad crni pojas u karateu.
-Ima li koga? -Ima li koga?
Ima li koga?
Ima li…
Tko ste vi?
Tražimo Jurija.
Zašto trebate Jurija?
Zapravo, to je…
Privatna stvar. Je li Jurij ovdje?
Žao mi je.
Ne znam kako da vam ovo kažem, ali…
Kasnite jedan dan.
-Molim? -Vidite oštećenja na trupu?
Jurij je obilazio polarne medvjede.
A onda su medvjedi ušli u avion,
izvukli ga iz kokpita i ubili Jurija.
-Ne. -Da.
A volio je medvjede.
Srce su mu slomili.
To jest, probušili su ga
medvjeđim pandžama.
Jesam vas! Baš vas jesam!
Ja sam Jurij.
-Ti si sigurno Joycey? -Samo Joyce.
-A ti si? -Murray.
-Murray? -Da.
Jurij. Jurij, Murray.
-Rimujemo se. -Da. Čujem.
Četrdeset tisuća američkih dolara, po dogovoru.
Obožavam miris gotovine ujutro.
Aha.
Nadam se da vam neće smetati ako prebrojim.
Doimate se vrlo dragi, kao ljudi od povjerenja.
I brat mi je bio takav…
A onda mi je preoteo ženu!
Sirota ptičice, smrzavaš se.
Popij kave. Još je vruća.
Ovo bi moglo potrajati.
Zašto buljiš u mene?
Ha? Tebe pitam!
Miči se, gade!
Ludi Amerikanac.
Hej! Natrag!
Natrag!
Slomljeno…
Ne moći raditi.
Ostani tu!
Gdje je Amerikanac?
Čuvaj leđa, Amerikanče.
Kamo si ti to pošao, Amerikanče?
Ustani.
Da si ustao!
Ruke.
Ruke!
Spremište za alat! Odande se čulo!
Otvaraj!
Otvaraj vrata!
Nastavite gurati! Brže!
Bjež'te!
Eno ga!
Ne smije doći do šume!
Sto naprama jedan.
Majku mu.
-Bolje ti je da budeš brza. -Dvadeset sekundi.
Ta stvar ima baterije, zar ne?
Ne odgovaram na to pitanje.
-Da, ima baterije. -Jasno mi je.
TATA BAKA
MAMA
Mama.
Hej, dušo. Zar nisi s prijateljima?
Bila sam. Jesam.
Ti nisi na poslu?
G. Bradley me pustio ranije. Pa nadoknađujem kućanske poslove.
Ostavila sam neka pisma unutra.
Za tebe, baku i ujaka Jacka.
I tatu.
Ako ga nađeš.
Pisma? Ne razumijem.
Samo…
Uz ta ubojstva i sve, ja…
Znam da je glupo, ali počela sam se pitati:
„Što ako se meni nešto dogodi?”
Max, dušo, ništa ti se neće dogoditi.
Znam. Ali da se dogodi, samo…
Toliko toga želim reći, trebam reći. I…
-Obećaj da ćeš podijeliti pisma. -Max, plašiš me.
-Ne želim to. -Nešto se zbiva?
-Ne. -Sigurno, dušo?
Ne, imaš pravo. Sigurno ću biti dobro. Blesavo od mene.
Max. O, srce.
U redu je.
Ništa se neće dogoditi, dušo.
Obećavam.
Ništa što ne zaslužuješ.
Mama, pusti me.
Mama? Pusti.
Maxine.
Misliš da će neka pisma
sve dovesti u red?
Sve si uništila.
Billy!
Tvoj čas
samo što nije kucnuo.
Puštaj!
To je bilo dulje od 20 sekundi.
Hej. Jesi dobro?
Dobro sam. Samo vozi.
-Nešto se dogodilo? -Hajdemo odavde.
Ovo su naši vrtovi.
Predivni su, zar ne?
Dopuštamo im dva sata vani na dan.
Zar ne mogu pobjeći?
Mogli bi.
Ali velika većina bira ostati.
Sviđa im se ovdje.
Ovo je jedno od popularnijih mjesta. Soba za slušanje.
Otkrili smo da glazba djeluje umirujuće na slomljeni um.
Prava pjesma,
pogotovo ona koja ima neko osobno značenje,
može biti snažan poticaj.
No ima i onih
za koje nema lijeka.
ODJEL ZA ZLOČINCE POTREBNO PRETHODNO ODOBRENJE
Dr. Hatch, mislite li da bi bilo moguće
da s Victorom razgovaramo nasamo?
Nasamo?
Ma voljele bismo taj izazov da s Victorom razgovaramo
bez sigurnosne mreže u vidu stručnjaka poput vas.
Da to nabijemo na nos prof. Bradleyju.
Prof. Bradley? Ne poznajem nikakvog prof. Bradleyja.
Brantley. Ona…
Htjela je reći Brantley.
Nisam rekla Brantley? Nego što?
Oprostite, baš sam blesava. Riječi, slova.
Valjda sam samo nervozna. To jest, uzbuđena.
Toliko sam uzbuđena zbog razgovora s Victorom.
Po mogućnosti, kao što je ona rekla, nasamo?
Da.
Zašto ne?
Buntovnički sam raspoložen.
A ionako moram nešto hitno provjeriti, pa…
Naravno.
Drži ih na oku.
-Hvala lijepa, dr. Hatch. -Hvala.
Nemojte ga plašiti.
Ne dirajte ga.
Ništa mu nemojte dodavati.
Uvijek se držite metar i pol od rešetaka.
Odlazite.
Je li to jasno?
-Da, gospodine. -Da, gospodine.
Victore!
Ovo ti je sretan dan!
Imaš posjetitelje.
Jako zgodne.
Opet nije raspoložen.
Dobru zabavu.
Victore?
Ja sam Nancy.
Nancy Wheeler.
A ovo je…
Robin Buckley.
-Imamo pitanja. -Ne razgovaram s novinarima.
Hatch to zna!
Mi nismo novinarke.
Ovdje smo
jer vam vjerujemo.
I jer…
trebamo vašu pomoć.
Što god je ubilo vašu obitelj,
vratilo se.
-Već si se spakirao? -Nisam se ni raspakirao.
Usput, hvala.
Na čemu?
Urazumio si me. Bio sam idiot koji se samosažalijeva.
Nisam to rekao.
Nisi morao.
Što se tiče zadnjih nekoliko dana…
Ne moraš ništa reći.
Bio sam kreten prema Je. Zaslužio sam to.
Ne.
Ne, ništa nisi zaslužio.
Čuj, prava je istina da prošla godina…
Bila je čudna. Kužiš?
Znaš, Max, Lucas i Dustin su sjajni.
Sjajni su. Samo…
To je Hawkins. Nije isto bez tebe.
Mislim da sam se možda previše brinuo zbog Je…
Pa sam možda tebe izgubio.
Ima li to smisla?
Nemam pojma što slijedi.
Ali, što god to bilo, mislim da bismo trebali surađivati.
Mislim da će biti lakše ako budemo tim.
Prijatelji.
Najbolji.
Kul.
-To je bilo brzo. -Pola sata ili manje.
-U redu. Jeste spremni? -Da.
Stiže pizza. Ja ću.
Evo, dolazim. Strpi se malo! Isuse Kriste.
Bogdaj.
-Što je to?! -Sranje.
Ostanite tu!
U radnu sobu!
-Što je? -Natrag!
-Sranje! -Slušajte, moramo odmah ići!
-Sranje! -Hajde! Bjež'mo!
Pokret!
Sranje! Eno ga!
-Za mnom! -Dobro.
Koji se vrag događa?!
Samo ostanite tu.
Dolje!
Ja pucam, vi bježite!
Byerse, imaš tulum i mene ne pozoveš?
To nije kul.
To uopće nije kul, stari.
Zaustavi auto!
-Hajde! -Koji se vrag zbiva?
-Brže! -To je prava krv, stari?
-Vozi! -Dobro. U redu.
Ali.… Bože! Zašto tip drži pušku?
-Vozi! -Evo!
Devet stotina.
Četrdeset tisuća.
Eto! Sve je tu.
Dobro, sad si ti na redu.
Idi po Hoppera.
Hoću.
Ali najprije ću nazvati Enza.
Ako je vaš prijatelj mrtav,
uštedjet ću si truda i goriva.
Šalim se. Siguran sam da nije mrtav.
Ipak, bolje da provjerim.
Ne sviđa mi se.
MASLAC OD KIKIRIKIJA
Antonove, telefon za tebe.
Shvaćaš da nam je netko pobjegao?
Kažu da je hitno!
Volkove, zamijeni me.
Halo?
Enzo. Ovdje Jurij.
Zašto me zoveš ovamo? Jesi poludio?
Znam. Jako mi je žao. Samo sam ti htio javiti kako je došlo
do male promjene plana.
Što? Što se dogodilo?
Čuo sam se
s tvojim upraviteljem.
Vrlo produktivan razgovor.
Ispada da odbjegli zatvorenici vrijede mnogo novca.
Pa je Juriju sinulo: „Zašto ne bih zadržao 40 somova i još dodatno zaradio?”
Nismo se tako dogovorili.
Ali tako je bolje za Jurija.
A znaš li što vrijedi čak i više od odbjeglog zatvorenika?
Korumpirani čuvari.
Što si učinio?
A najviše od svega vrijede
Amerikanci
koje traži KGB.
Zbogom, Enzo.
Žao mi je, sirota ptičice.
Skuhao sam ti prejaku kavu?
Bez brige.
Ubrzo ćeš se opet vidjeti sa svojim američkim dečkom.
Ubrzo.
Skreni ovdje.
Ovdje?
GROBLJE
-Max? -Lucase, molim te, pričekaj u autu.
Max, čekaj. Max, molim te.
Samo me poslušaj. Molim te.
Znam da se nešto zbilo s tvojom majkom.
Je li to bio Vecna?
Rekla sam ti da sam dobro.
U redu?
Koliko dobro netko može biti dok juri prema groznoj smrti.
Max…
Znaš da možeš razgovarati sa mnom. Zar ne?
Da, znam to.
Zašto me onda guraš od sebe?
Gle…
Ne treba mi pismo.
Ne želim pismo.
Samo razgovaraj sa mnom.
Sa svojim prijateljima. Ovdje smo.
Ja sam ovdje.
Dobro?
Ovdje sam.
Samo čekaj u autu. Neću dugo.
Kad on napadne, naša je prijateljica to opisala kao trans.
Kao noćnu moru na javi.
Zato mislimo da mu je ona sljedeća.
Podsjeća li vas išta od ovoga na ono što se dogodilo vašoj obitelji?
Victore.
-Znam da je teško… -Ništa vi ne znate!
Imate pravo.
Ne znamo. Zato smo ovdje.
Da saznamo, da shvatimo.
Moramo znati kako ste preživjeli tu noć.
Preživio?
Tako vi ovo zovete?
Jesam li preživio?
Ne, uvjeravam vas,
i dalje sam itekako u paklu.
Prošlo je otprilike 14 godina otkako sam se vratio iz rata.
Njezin je praujak umro i ostavio nam malo bogatstvo.
Dovoljno da kupimo novi dom,
novi život.
-Što sam ti rekao? -Ajme.
Ovo je nevjerojatno.
Izgleda kao bajka.
San.
-Alice, ne trči. -Tako je velika!
Ovo je lijepo.
Da.
-Bio je to veličanstven dom. -Da.
Alice je rekla da izgleda kao iz bajke.
Alice. To je bila vaša kći?
Da.
Ali Henry, moj…
Moj sin.
Bio je senzibilno dijete
i vidio sam da osjeća kako nešto nije u redu.
Imali smo mjesec dana mira u toj kući.
A onda je počelo.
Mrtve životinje,
unakažene, mučene,
počele su se pojavljivati oko našeg doma.
Zečevi, vjeverice, kokoši, čak i psi.
Šef policije za napade je krivio divlju mačku.
Nije to bila divlja mačka.
To je bilo zlo.
I to zlo, ni životinjsko ni ljudsko.
Bio je to
Sotonin izrod.
Demon.
I bio je još bliže nego što sam mislio.
Victore!
Moja je obitelj počela imati priviđenja
koja bi taj demon prizvao.
Noćne more.
Prave noćne more na javi.
Čini se da je taj demon uživao u tome da nas muči.
Čak i sirotu, nevinu Alice.
Alice!
U redu je, dušo. U redu je. Dođi.
Nedugo potom i ja sam počeo imati priviđenja.
Valjda
svako zlo
mora imati dom.
Iako nisam imao razumno objašnjenje za to,
osjećao sam da je taj demon
uvijek blizu.
Postao sam uvjeren da se skriva,
gnijezdi,
negdje u sjenama našeg doma.
Prokleo je naš grad.
Prokleo je naš dom.
Prokleo je nas.
Vrijeme, prognoza i…
Prvo je uzeo Virginiju.
Pokušao sam izvući djecu i spasiti ih!
Hajde!
Hajde.
Creel.
Creel! Što se ovdje dogodilo?
Ali vratio sam se u Francusku, u rat.
Bila je to uspomena.
Mislio sam da su unutra njemački vojnici.
Naredio sam granatiranje.
Pogriješio sam.
Taj demon…
Rugao mi se.
Bio sam siguran da će uzeti mene,
kao što je uzeo moju Virginiju.
Ali onda…
Čuo sam
drugi glas.
Isprva sam mislio da je anđeo.
Slijedio sam je,
ali onda sam se našao
u mnogo goroj noćnoj mori.
Dok me nije bilo,
demon je uzeo moju djecu.
Henry je ubrzo potom pao u komu.
Tjedan dana poslije, umro je.
Pokušao sam im se pridružiti.
Pokušao sam!
Hatch je zaustavio krvarenje.
Nije mi dopustio da im se pridružim.
Anđeo kojeg ste slijedili…
Tko je ona bila?
Victore?
Victore!
Je li ispunio vaša nadanja?
Upravo sam imao zanimljiv razgovor s prof. Brantleyjem.
Raspravimo to u mojoj ordinaciji
dok čekamo policiju.
29. OŽUJKA 1967. - 4. SRPNJA 1985. VIŠE TE NEMA, ALI NISI ZABORAVLJEN
„Dragi Billy, ne znam možeš li ovo uopće čuti.
Prije dvije godine rekla bih da je to smiješno, nemoguće.
Ali tad još nisam znala za alternativne dimenzije i čudovišta, pa…
Samo ću prestati pretpostavljati da išta znam.
Štošta se dogodilo otkako te nema.
Tvoj je tata bio
u totalnoj komi.
On i moja mama počeli su se svađati.
Gadno.
Mislim da nije mogao ovdje ostati bez tebe.
Pa je otišao.
Mami nije ostavio mnogo.
Našla je dodatni posao i preselile smo se u krasni kamp za prikolice kod Kerleyja.
U biti,
otkad si otišao,
sve je…
totalna katastrofa.
A najgore je to što nikomu ne mogu reći zašto te nema.
Ne mogu im reći da si Je spasio život.
Da si meni spasio život.
Stalno u glavi vrtim taj trenutak.
A katkad zamišljam
kako trčim k tebi
i odvlačim te.
Zamišljam… da sam to učinila,
ti bi i dalje bio ovdje.
I sve bi bilo…
Sve bi opet bilo kako treba.
Zamišljam da smo…
da smo mogli postati prijatelji.
Dobri prijatelji, kao…
Kao pravi brat i sestra.
I znam da je to glupo.
Mrzio si me.
Ja sam mrzila tebe.
Ali mislila sam da možda…
Možda možemo pokušati iznova.
Ali to se nije dogodilo.
Samo sam…
Stajala sam ondje
i gledala.
Neko sam vrijeme pokušavala biti sretna.
Normalna.
Ali…
Mislim da je možda i dio mene umro tog dana.
Ovo nikomu nisam rekla.
Jednostavno ne mogu.
Ali morala sam tebi reći.
Dok ne bude prekasno.
Ako ovo uopće čuješ.
Iskreno se nadam da čuješ.
Žao mi je.
Jako mi je žao, Billy.
Voli te tvoja bezvezna seka,
Max.”
Max.
U redu, dovoljno je prošlo.
-Steve, daj joj vremena. -Jesam, u redu?
Dosta je bilo. Ako želi, neka uzme odvjetnika.
Max.
Vrijeme je za pokret.
Max?
Max.
Max!
Max.
Čekao sam da čujem te riječi, Max.
Čekao sam jako dugo.
Probudi se!
Hej!
Max, probudi se!
Max! Probudi se!
-Nešto nije u redu. -Max!
Dečki!
Max…
Hajde, probudi se!
Ali to nije bila cijela istina, zar ne, Max?
Mislim da postoji dio tebe,
skriven negdje duboko,
koji je htio da umrem tog dana.
Koji je možda osjetio i olakšanje.
Sreću.
Billy, ne, to nije istina.
Zato si stajala ondje, zar ne, Max?
U redu je. Sad možeš priznati.
Dosta laži.
-Dosta skrivanja. -To nije istina, kunem se.
-Kunem se da nije istina. -Zato osjećaš grižnju savjesti.
-Ne. -Zato se skrivaš od prijatelja.
-Zato se skrivaš od svijeta. -Ne.
I zato, kasno navečer,
katkad poželiš da pođeš za mnom.
Da pođeš za mnom u smrt.
-Zato sam ovdje, Max. -Ne.
-Da za sve vijeke okončam tvoju patnju. -Ne.
Vrijeme je, Max.
Vrijeme je
da mi se pridružiš.
Max, moraš se trgnuti! Čuješ li me?
-Max! -Moraš se trgnuti!
Zovi Nancy i Robin! Idi!
Zovi Nancy i Robin! Hajde!
-Molim te, Max! -Sranje!
Sranje!
Nancy? Robin? Čujete li? Ovo je šifra „crveno”! Čujete li?
Sranje. Robin!
Ne slušate. Naša je prijateljica u opasnosti.
Zbilja očekujete da povjerujem u išta što govorite?
To je istina!
Tu srcedrapajuću priču ispričajte policiji.
-Hodajte. -Ne dirajte me!
Victor je rekao da se u kući sve popalilo,
ali posebno je naglasio glazbu.
Svirala je glazba.
A kad smo ga pitale za anđela, počeo je pjevušiti.
Poželi laku noć i poljubi me…
-„Dream a Little Dream of Me.” -E. Fitzgerald.
-Glas anđela. -Da.
Hatch je rekao da glazba dopire do mozga kad riječi ne mogu.
Možda je to ključ, spas.
-Povratak u stvarnost. -Vrijedi pokušati.
-Bile bismo brže. -Molim?
Do auta.
Upozoravam te, imam groznu koordinaciju.
Trebalo mi je šest mjeseci dulje da prohodam.
-Samo me slijedi. -Ne! O, Bože!
-Hej! -Vraćajte se!
Pepeljugo, izgubila si cipelicu!
Da ste odmah stale!
Hajde!
O, moj Bože!
Od mene se ne možeš skriti, Maxine.
Drž' je!
Idemo!
-Stoj! -Eno ih!
Hej!
-Vozi! -Stani! Izlazite iz auta.
Izlazite iz auta!
'Bemti!
Zbilja čudno trčiš.
Robin, gdje ste? Šifra „crveno”. Ponavljam, šifra „crveno”!
Dustine, Robin je. Čujemo te.
Tako mi svega! Napokon!
Molim vas, recite mi da imate rješenje!
Lucase!
Dustine!
Lucase, molim te, pomozi! Dustine!
Max, moraš se trgnuti!
-Čuješ li… -Dečki!
-Što je ovo? -Omiljena pjesma?
-Zašto? -Robin je rekla da…
Previše objašnjavanja. Njezina omiljena pjesma?
Što radiš ovdje, Max?
Vrati mi se.
Kako ti se sviđaju, Max?
Želiš li im se pridružiti?
Sranje!
Bože!
Ne!
-Koja? -Dobro!
Lucase, koja je?
Koja joj je omiljena?
-Koja? -Evo je! Našao sam!
-Daj mi. -Brže!
-Slušalice! -Sad!
Max!
Max, probudi se!
Max! Probudi se!
Max, ovdje smo!
-Hajde, Max. -Ne mogu ti pomoći, Max.
S razlogom se
skrivaš od njih.
Ti
pripadaš ovamo,
sa mnom.
Ti zapravo nisi ovdje.
Ali jesam, Max.
Jesam.
Max!
Ne želim pismo.
Ovdje smo.
Ja sam ovdje.
Max!
Ovdje sam, Max. Ovdje sam.
U redu je.
Mislio sam, izgubili smo te.
-Još sam… Još sam ovdje. -O, sranje.
Još sam ovdje.
Prijevod titlova: Bernarda Komar