‫אני מצטער, אני לא מצליח להבין שום דבר.‬
‫כלומר, מה בדיוק קורה בהוקינס?‬ ‫מה מבצע את מעשי הרצח האלה?‬
‫זה מה שאנחנו מנסים לברר.‬ ‫-איפה אל ברגע זה?‬
‫למען ביטחונה, עדיף שלא תדעו.‬ ‫-זה מטורף.‬
‫אז האימון הזה,‬ ‫להשבת הכוחות של אל, כמה זמן זה ייקח?‬
‫זה יכול לקחת שבועות, חודשים.‬ ‫-חודשים?‬
‫עד אז, הסוכנים ואלאס והרמון יישארו איתכם.‬
‫אנחנו לא בסכנה.‬
‫חברינו גרים בהוקינס.‬
‫המשפחה שלי גרה בהוקינס.‬
‫ואני אנסה לשלוט במצב עד שאילבן תהיה מוכנה.‬
‫בינתיים, חשוב מאוד‬ ‫שלא תדברו על זה עם אף אחד.‬
‫לא. אין סיכוי.‬
‫אני יודעת שקשה להבין את זה.‬ ‫-זה לא קשה. זה בלתי אפשרי.‬
‫יש פלגים בממשלה שלנו‬ ‫שפועלים נגד אילבן באופן ישיר,‬
‫שלמעשה, מחפשים אותה ברגעים אלו ממש.‬
‫לא נוכל להסתכן ביצירת קשר.‬
‫אם הם ידעו על זה, זה יסכן את אילבן.‬
‫ואם אילבן תהיה בסכנה, כך גם חבריך.‬
‫וכך גם המשפחה שלך.‬
‫אז מה? אנחנו אמורים להאמין שאתם הטובים?‬
‫מי שלא תהיו?‬
‫אנחנו חברים של אוונס.‬
‫אילבן סמכה עלינו.‬
‫עכשיו אנחנו מבקשים את אותו הדבר מכם.‬
‫זה בשבילך.‬
‫- מייק היקר,‬ ‫הלכתי להפוך שוב לגיבורת-על. אל. -‬
‫- תיכון הוקינס‬ ‫קדימה טייגרס! -‬
‫זה היה כאן.‬
‫כאן בדיוק.‬
‫שעון אורלוגין?‬
‫זה היה כל כך אמיתי.‬
‫וכשהתקרבתי, פתאום פשוט…‬
‫מקס, מה קרה?‬ ‫-מקס?‬
‫…התעוררתי.‬
‫זה היה כאילו שהיא הייתה בטרנס או משהו.‬
‫בדיוק כמו מה שאדי אמר שקרה לכריסי.‬
‫וזה אפילו לא החלק הרע.‬
‫פרד וכריסי הלכו לייעוץ אצל גברת קלי.‬
‫לשניהם היו כאבי ראש,‬
‫כאבי ראש חזקים שלא פסקו. ואז…‬
‫ואז הסיוטים,‬
‫קשיי השינה.‬
‫הם היו מתעוררים מכוסים בזיעה קרה.‬
‫ואז הם התחילו לראות דברים.‬
‫דברים רעים.‬
‫מהעבר שלהם.‬
‫החזיונות האלה, הם פשוט…‬
‫נהיו יותר ויותר גרועים, עד שבסופו של דבר…‬
‫הכול נגמר.‬
‫הקללה של וקנה.‬
‫כאבי הראש של כריסי החלו לפני שבוע.‬
‫של פרד, לפני שישה ימים.‬
‫אני חווה אותם כבר חמישה ימים.‬
‫אני לא יודעת כמה זמן יש לי. אני רק יודעת‬
‫שפרד וכריסי‬
‫מתו תוך פחות מ-24 שעות מהחיזיון הראשון.‬
‫והרגע ראיתי את השעון הארור, אז…‬
‫כנראה שאמות מחר.‬
‫תישארו פה.‬
‫זה אני!‬ ‫-לוקאס?‬
‫זה אני.‬ ‫-אלוהים, מה הבעיה שלך?‬
‫סליחה.‬ ‫-יכולתי להוריד אותך עם המנורה הזאת!‬
‫סליחה, חבר'ה.‬
‫רכבתי 12 ק"מ על האופניים.‬
‫תנו לי שנייה. חרא.‬
‫יש לנו קוד אדום.‬ ‫-מה?‬
‫דסטין.‬
‫הייתי עם ג'ייסון, פטריק ואנדי,‬ ‫והם ירדו מהפסים.‬
‫הם מנסים לתפוס את אדי.‬
‫והם חושבים שאתה יודע איפה הוא.‬
‫אתה בסכנה נוראית.‬
‫בסדר. כן, זה בהחלט מבאס,‬
‫אבל יש לנו בעיות יותר גדולות מג'ייסון.‬
‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫- פרק 4: בילי היקר -‬
‫מותק, את יכולה ללכת לפתוח?‬ ‫-אני עסוקה!‬
‫אמרתי לך ללכת לפתוח.‬
‫זה לא ייאמן.‬
‫שלום לך. לוקאס בבית?‬
‫שלילי.‬
‫את יודעת איפה הוא?‬
‫אנחנו… היינו אמורים לצאת…‬
‫לצאת? אני רואה שהוא ירד ברמה מאז מקס.‬
‫סליחה.‬
‫את האחות הקטנה שמשחקת "מבוכים ודרקונים"?‬
‫מה זה עניינך?‬
‫את מכירה את דסטין הנדרסון?‬
‫מכירה אותו? דיממתי איתו.‬
‫רוב הסיכויים שהוא עם החבר הבוגדני שלך.‬
‫אה, ואם וכאשר תמצא את לוקאס,‬
‫תגיד לו שאני מחפה על התחת שלו כבר יומיים.‬
‫כל יום עולה 10 דולר, עם אחוז ריבית יומי.‬
‫זה אחוז ריבית יומי של 7.9 אחוז.‬
‫עוד שבוע כזה והוא יקנה לי נינטנדו ארור.‬
‫עם "ציד ברווזים".‬
‫איפה סינקלר, לעזאזל?‬
‫זה מה שתכף נגלה.‬
‫עבדו עלינו, חבר'ה.‬
‫- ויקטור קריל טוען:‬ ‫שד קדום הרג את המשפחה -‬
‫טוב, תהיו כנים.‬
‫אתם מבינים משהו מזה?‬
‫לא.‬ ‫-זה די פשוט.‬
‫פשוט, באמת?‬
‫מה מבלבל אותך?‬
‫עד כה, כל מי שווקנה הטיל עליו קללה מת,‬
‫חוץ מוויקטור קריל הזקן הזה שננסי מצאה.‬
‫הוא השורד הידוע היחיד.‬ ‫הוא ידע איך להביס את הקללה.‬
‫בהנחה שהוא באמת קולל,‬ ‫משהו שאנחנו לא יודעים.‬
‫איך ייתכן שווקנה היה קיים בשנות ה-50?‬ ‫זה לא הגיוני.‬
‫למיטב ידיעתנו,‬ ‫אילבן לא יצרה את העולם ההפוך.‬
‫היא פתחה שער אליו.‬
‫העולם ההפוך בטח קיים‬ ‫כבר אלפי שנים. מיליוני שנים.‬
‫אני לא אופתע אם הוא קדם לדינוזאורים.‬
‫דינוזאורים? על מה אנחנו…‬ ‫-טוב.‬
‫אבל אם השער לא היה קיים בשנות החמישים,‬ ‫איך וקנה הצליח לעבור?‬
‫ואיך הוא עובר עכשיו?‬ ‫-ולמה עכשיו?‬
‫ולמה אז? פשוט מופיע בשנות ה-50,‬ ‫הורג משפחה אחת, ואומר…‬
‫"אני סיימתי." ופוף, הוא נעלם.‬ ‫הוא פשוט… איננו?‬
‫רק כדי לחזור אחרי 30 שנה‬ ‫ולהרוג בני נוער רנדומליים? לא נראה לי.‬
‫"פשוט" בתחת שלי.‬
‫בכנות, הנדרסון,‬ ‫קצת ענווה לא תזיק לך מדי פעם.‬
‫מצטער.‬
‫יש לכם מושג מה היא כותבת?‬
‫היא ישנה?‬
‫כלומר…‬
‫אתה היית ישן?‬
‫טוב, אז,‬
‫יש לנו תוכנית.‬
‫תודות לשפוטי העיתון של ננסי,‬
‫אנו כעת סטודנטיות מדהימות‬ ‫לפסיכולוגיה באונ' נוטרדאם.‬
‫אני אהיה רות'.‬ ‫-ואני רוז.‬
‫רות'?‬
‫- פסיכולוגיה פלילית 3.9 -‬
‫ממוצע ציונים יפה.‬
‫תודה.‬
‫אז התקשרנו למוסד פנהרסט לחולי נפש,‬ ‫ביקשנו לדבר עם ויקטור קריל‬
‫לתזה שלנו על סכיזופרניה פרנואידית…‬
‫והם סירבו.‬ ‫-אך הצלחנו לקבוע פגישה בשלוש עם המנהל.‬
‫עכשיו רק נצטרך להקסים אותו‬ ‫ולשכנע אותו לתת לנו לדבר עם ויקטור.‬
‫ואז אולי נוכל לשחרר את מקס מהקללה.‬
‫כן, בקשר לזה.‬
‫עשינו שיעורי בית על ויקטור קריל, ו…‬
‫יש לנו כמה שאלות.‬
‫הרבה שאלות.‬
‫גם לנו. נקווה שלוויקטור יהיו תשובות.‬
‫רק רגע.‬
‫איפה שלי?‬
‫יצאת מדעתך אם נראה לך‬ ‫ששוב אעשה בייביסיטר.‬
‫ראשית, הם כבר לא תינוקות.‬ ‫ומקס נמצאת בסכנה אמיתית.‬
‫היא צריכה אנשים סביבה.‬ ‫-אבל למה זה תמיד אני?‬
‫אלוהים, יש לך פוסטר של טום קרוז.‬
‫יש לך פוסטר של טום קרוז.‬
‫זה ישן. זה רק…‬
‫את יכולה בבקשה לא לגעת בכלום?‬ ‫-אני לא יכול לעשות פה כלום.‬
‫אולי אהיה מועיל עם מנהל המוסד הזה.‬
‫לא יודע. אולי אוכל להפעיל את קסמיי.‬
‫לא מהסוג שנצטרך.‬ ‫-אאוץ'.‬
‫לא, אני פשוט…‬
‫תראה, חקרתי קצת אתמול בלילה,‬ ‫ומסתבר שד"ר האץ' הזה‬
‫הוא חבר נכבד באגודה האמריקנית לפסיכיאטריה‬
‫וחוקר אורח בהרווארד, אוקיי?‬
‫הוא בעל השכלה נרחבת, וכדי לזכות באמונו,‬
‫נצטרך לשכנע אותו שגם אנחנו כאלה.‬
‫שכמוהו, אנחנו חוקרות אקדמאיות אמיתיות.‬
‫לעזאזל. יש בפנים בלרינה קטנה.‬
‫חוקרת אקדמאית?‬ ‫היא משדרת אנרגיה של חוקרת אקדמאית? כן.‬
‫לא, אבל…‬
‫היא תשדר.‬
‫בבקשה, תגידי לי שאת צוחקת.‬
‫- מלון אמריקנה -‬
‫תפוס. עדיין תפוס.‬
‫עשיתי משהו לא נכון?‬ ‫כתוב לחייג אחת, ואז את המספר, וזה…‬
‫את יכולה לבדוק מה עם הילדים אח"כ.‬ ‫-אני לא מבינה למה עדיין תפוס.‬
‫ג'ויס, יש דברים מסוימים שאפשר לאחר אליהם.‬
‫תור לרופא שיניים.‬
‫מסיבת יום הולדת של ילד בן שנה,‬ ‫כי למי אכפת?‬
‫האידיוט לא יזכור את זה.‬
‫אבל בשביל מה שהוא בעצם מסירת כופר,‬
‫בשביל זה, אני חושב שממש צריך להגיע‬
‫בזמן.‬
‫אני מצטער. אני מתוח מאוד.‬
‫רואים.‬
‫לך מערבה, דרך היער.‬ ‫אתה תראה כנסייה עם גג אפור.‬
‫חכה בפנים. יורי יפגוש אותך שם.‬
‫אז שמעת ממנו?‬
‫כן, הם הגיעו אתמול בלילה.‬
‫הם ייפגשו עם יורי בקרוב.‬
‫אם הכול ילך כשורה, עד מחר בערב תהיה בבית,‬
‫תאכל באנזו'ס עם האישה הסקסית שלך.‬
‫היא לא האישה שלי.‬
‫בטח שלא. היא מצילה את חייך בגלל ידידות.‬
‫תראה, אמריקני,‬
‫אל תתלה יותר מדי תקווה בחלום הזה.‬
‫חשבתי על זה הרבה,‬
‫וסיכויי ההצלחה שאתן לך הם…‬
‫אחד לחמישים.‬
‫אתה אפילו לא נראה לחוץ, אמריקני. זה מרשים.‬
‫אתה בחור רגוע.‬
‫כמו סטיב מקווין. מלך הבריחות. כן?‬
‫בוא נקווה שלא.‬
‫בטח שלא, כי מלך הבריחות חזר לשבי.‬
‫אז אתה צריך להיות יותר טוב ממקווין היום.‬
‫שיניתי את דעתי.‬
‫עכשיו אני נותן לך סיכויי הצלחה…‬
‫של אחד למאה.‬
‫שוב החבר החטטן שלנו. איפה אתה רוצה את זה?‬
‫רק לא בפנים.‬
‫בטח שלא. אתה צריך להיות יפה‬ ‫בשביל האישה שלך.‬
‫היא לא האישה שלי.‬
‫מדהים שעם כל כך הרבה אנשים‬ ‫עדיין יש כזה שקט…‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫אני רק לוקח משהו לשתות.‬
‫זה מותר או… איך מעצר הבית הזה עובד?‬
‫אתה לא במעצר.‬
‫נכון.‬
‫לא, אתם פה כדי להגן עלינו.‬
‫ומסתבר שגם כדי לצפות בטלוויזיה.‬
‫- פיצה סרפר בוי,‬ ‫מגיעה חמה לדלת שלכם, 30 דקות או פחות! -‬
‫אני לא חושב שהם חשבו על זה עד הסוף.‬
‫אם זה יימשך חודש או חודשים,‬ ‫ואנשים לא יוכלו להשיג אותנו,‬
‫הם יתחרפנו לגמרי.‬
‫בינתיים, אמא שלי כבר בטח חטפה התקף חרדה.‬
‫ומה עם הוקינס?‬
‫האישה הזאת אמורה לשלוט במצב.‬
‫כאילו שאפשר לשלוט בזה בלי אל. כלומר…‬
‫כן.‬
‫זה לא ישתנה אם תמשיך לבהות בזה. אתה יודע?‬
‫כן.‬
‫כן, אתה צודק.‬
‫לפני שהשוטרים הגיעו,‬ ‫אני ואל רבנו ריב נוראי.‬
‫אנחנו אף פעם לא רבים.‬
‫כלומר, רבנו בעבר,‬ ‫אבל רק ריבים קטנים, ריבים טיפשיים.‬
‫אבל אני לא יודע, הריב הזה הרגיש יותר בוגר.‬
‫יותר אמיתי.‬
‫כמו ריב שאי אפשר לשרוד אותו.‬
‫אולי הייתי צריך להגיד משהו,‬ ‫ואם הייתי אומר את זה,‬
‫אולי היא הייתה רוצה שאהיה איתה,‬ ‫איפה שהיא לא תהיה.‬
‫לא. תראה, מייק,‬
‫אתה תראה אותה שוב,‬
‫ומה שלא אמרת, תוכל להגיד לה את זה אז.‬
‫בסדר?‬
‫כן.‬
‫היא תהיה בסדר.‬
‫היא לא בהוקינס.‬ ‫זה מה שצריך להדאיג אותנו.‬
‫אתה לא סומך על אוונס?‬
‫לא. אני לא יודע. כלומר,‬
‫הוא היה טוב אלינו וטוב לאל,‬ ‫אבל הוא לא הצליח להגן עליי.‬
‫אתם הצלתם אותי. אתם.‬
‫נראה שזה שוב יהיה תלוי בנו.‬
‫זה תמיד מה שקורה, נכון?‬
‫ובגלל זה לא נוכל להישאר פה.‬
‫תקשיבו,‬
‫נניח שהחברים של אוונס אומרים את האמת.‬
‫אי אפשר להתקשר להוקינס בלי שהצבא ידע מזה,‬
‫מה שיסכן את אל.‬
‫בסדר. אז נצטרך להגיע אליהם.‬
‫להגיע להוקינס?‬ ‫-איך?‬
‫ממה אתה דואג? משני הליצנים שם?‬
‫הם חצי ישנים וצופים בגולף.‬
‫לא. ג'ונתן, אין לנו מכונית או כסף.‬
‫אז נתפוס טרמפ.‬
‫טרמפ זול.‬
‫סליחה, אדוני?‬
‫מה?‬
‫אנחנו רעבים.‬
‫לא יזיק לי לאכול.‬
‫מה מצב הגלים? פיצה סרפר בוי, ארגייל מדבר.‬
‫אנחנו מכינים הכול במקום כאן בסרפר בוי,‬ ‫חוץ מהאננס,‬
‫שמגיע מקופסה.‬
‫אבל אני עדיין ממליץ בחום‬ ‫לשים קצת אננס עסיסי על הפיצה שלך.‬
‫פרי על הפיצה זה מבחיל, אתה אומר?‬
‫אז אני אומר שלא תדע עד שלא תטעם.‬
‫הלו?‬
‫- בילי -‬
‫אני יודעת שאתם בוהים בי.‬ ‫-מה, סליחה?‬
‫אמרת שאת צריכה משהו?‬ ‫-רק יושבים.‬
‫לא ברור לי איך נראה לכם‬
‫שהמבטים הקודחים שלכם מגנים עליי מווקנה.‬
‫אתם יכולים להסתכל עכשיו.‬ ‫-תודה. סליחה.‬
‫סליחה.‬
‫בשבילך.‬
‫ובשבילך.‬
‫אה, ותנו את זה למייק, ויל ואל.‬
‫אם תצליחו לדבר איתם אי פעם.‬
‫מה אתם עושים?‬ ‫זה לא לעכשיו. אל תפתחו עכשיו.‬
‫לא… טוב.‬
‫אני מצטער. מה זה?‬
‫זה…‬
‫זה למקרה הצורך.‬
‫לאחר כך.‬
‫אתם יודעים, אם זה לא יסתדר.‬
‫רגע, מקס, זה כן יסתדר.‬
‫לא.‬
‫אני לא צריכה שתרגיע אותי‬ ‫ותגיד לי שהכול יהיה בסדר.‬
‫כי אנשים אמרו לי את זה כל החיים‬ ‫וזה כמעט אף פעם לא נכון.‬
‫זה אף פעם לא נכון.‬
‫כלומר, ברור שהמניאק הזה הטיל עליי קללה.‬
‫הייתי צריכה לצפות את זה.‬
‫אם ניסע למזרח הוקינס,‬ ‫זה יהיה בטווח של פנהרסט?‬
‫בטח. כן.‬ ‫-למה אנחנו מדברים על מזרח הוקינס?‬
‫לא.‬
‫מקס. ברצינות.‬
‫אני לא צוחק, בסדר?‬ ‫אני לא מסיע אותך לשומקום.‬
‫אם אתה חושב שאני אבלה‬ ‫את מה שכנראה יהיה יומי האחרון‬
‫במרתף המצחין של מייק וילר,‬
‫אז יצאת מדעתך.‬
‫אז קח אותי לאן שאני צריכה,‬ ‫או שתקשור אותי,‬
‫וטכנית זו חטיפה של קטינה.‬
‫ואם אשרוד את זה, סטיב,‬ ‫אני נשבעת שאתבע אותך.‬
‫תפתח את הדלת.‬
‫לא.‬ ‫-אני מכירה עו"ד טוב.‬
‫הנדרסון, כדאי מאוד שמכשיר הקשר שלך‬ ‫יהיה בטווח של פנהרסט.‬
‫- מוסד פנהרסט לחולי נפש -‬
‫אני לא יכולה לנשום בדבר הזה,‬ ‫ומגרד לי. מגרד לי בכל הגוף.‬
‫נוחות היא לא המטרה.‬
‫טוב? אנו אקדמאיות.‬
‫שמסתבר שמגיעות מבראנץ' חג הפסחא.‬
‫בנוסף, החזייה שנתת לי‬ ‫ממש צובטת לי את הציצים.‬
‫טוב. תוכלי לתת לי לדבר בפנים?‬ ‫אם זה בכלל אפשרי?‬
‫לא רק שזה אפשרי, זה בלתי נמנע.‬
‫כי בקרוב אמות מחנק.‬
‫ממוצעי ציונים 3.9.‬
‫לשתיכן.‬
‫מרשים.‬
‫וזו המלצה מפרופסור ברנטלי.‬
‫כן, אני מכיר את לארי. די טוב, למען האמת.‬
‫אתן יודעות מה אומרים.‬
‫מי שלא מסוגל לעשות, מלמד.‬
‫כן, האמת שזו הסיבה שאנחנו פה.‬
‫כלומר, יש גבול למה שאפשר ללמוד בכיתה.‬
‫ואני מזדהה עם הקושי שלכן, באמת.‬
‫אבל יש פרוטוקול לביקור מטופל כמו ויקטור.‬
‫צריך להגיש בקשה.‬
‫ואז לעבור תהליך סינון,‬
‫ובשלב הזה, הוועדה תקבל החלטה.‬
‫אני רואה שאתן מאוכזבות.‬
‫אבל אשמח לערוך לכן סיור במוסד שלנו.‬
‫אולי אפילו תוכלו לדבר‬ ‫עם מטופלים באגף האבטחה הנמוכה.‬
‫ואנחנו… נשמח.‬
‫העניין הוא…‬
‫שמועד ההגשה של התזה שלנו הוא בחודש הבא.‬
‫ואין לכן זמן.‬
‫ומי אשם בזה?‬
‫אנחנו. לחלוטין.‬
‫ואני מתנצלת…‬
‫אל תתנצלי, רות'. לעזאזל עם זה.‬
‫האמת היא שהגשנו בקשה לפני חודשים וסורבנו.‬
‫ואז הגשנו מחדש ושוב סורבנו.‬
‫ובאנו הנה בניסיון נואש אחרון‬ ‫להציל את התזה שלנו.‬
‫ואני באמת… לא יכולה לנשום בדבר הזה.‬
‫טוב, רוז, אולי תרצי לצאת לנשום אוויר.‬
‫אולי באמת כדאי, רות',‬ ‫כי אני מתחילה לחשוב שכל העניין הזה‬
‫הוא טעות ענקית.‬
‫יש לי פריחה.‬
‫הציצים שלי כואבים.‬ ‫ואני אגיד את האמת, אנתוני.‬
‫אפשר לקרוא לך אנתוני?‬ ‫אלה לא הבגדים שלי.‬
‫שאלתי אותם כי רציתי שתיקח אותנו ברצינות.‬
‫כי אף אחד לא לוקח בחורות ברצינות בענף הזה.‬ ‫פשוט לא.‬
‫אנחנו לא נראות כמו שצריך.‬ ‫אבל אפשר לספר לך סיפור?‬
‫ב-1978 הייתי במחנה קיץ.‬
‫והמדריך שלי דרו סיפר לי ולכל בקתה ג'‬
‫את הסיפור האמיתי על טבח ויקטור קריל.‬
‫ופיטי מקיו הקטן…‬ ‫את מכירה את פיטי, נכון, רות'?‬
‫כמובן.‬
‫פיטי מקיו הקטן התחיל לבכות על המקום.‬
‫נשימת יתר והכול.‬
‫ושאר ילדי המחנה‬ ‫לא ישנו במשך שבועות, וגם אני לא.‬
‫אבל לא בגלל שפחדתי,‬ ‫אלא כי חשבתי באובססיביות על השאלה,‬
‫"מה יגרום לאדם‬ ‫לבצע מעשים בלתי נתפסים כאלה?"‬
‫ילדים אחרים רצו להיות‬ ‫אסטרונאוטים, שחקני כדורסל, כוכבי רוק.‬
‫אני רציתי להיות אתה.‬
‫רציתי להיות אתה.‬
‫אז תסלח לי אם אעשה כל שביכולתי,‬
‫כולל ללבוש את התלבושת המגוחכת הזאת,‬
‫אם תהיה לי הזדמנות לדבר‬ ‫עם האיש שהצית את התשוקה שלי‬
‫וללמוד עוד על איך עובד המוח המעוות‬ ‫אבל בוא נודה בזה,‬
‫הממש מרתק שלו.‬
‫אז כן, אין לנו את המסמכים הרשמיים,‬
‫אבל אל תגיד לי שפיטי מקיו הבכיין‬
‫לא היה זוכה לפגישה עם ויקטור ברגע‬
‫אם היה מבקש בנימוס,‬
‫כי שנינו יודעים שכן.‬
‫אז…‬
‫עשר דקות עם ויקטור.‬
‫זה מה שאני מבקשת.‬
‫אחזור עוד חצי שעה.‬
‫- הפיש-אן-פליי של יורי -‬
‫במקרה שמשהו ישתבש,‬ ‫עליי לציין שיש לי חגורה שחורה בקרטה.‬
‫שלום?‬
‫שלו…‬
‫מי אתם?‬
‫אנחנו מחפשים את יורי.‬
‫למה אתם צריכים לפגוש את יורי?‬
‫האמת שזה…‬
‫זה עניין פרטי. יורי כאן?‬
‫אני מצטער.‬
‫אני לא יודע איך להגיד לכם את זה, אבל…‬
‫איחרתם ביום.‬
‫מה?‬ ‫-אתם רואים את הנזק לגוף המטוס?‬
‫יורי עשה סיור צפייה בדובי קוטב.‬
‫ואז הדובים נכנסו למטוס‬
‫ומשכו אותו מהקוקפיט והרגו את יורי.‬
‫לא.‬ ‫-כן.‬
‫והוא אהב דובים.‬
‫הם שברו לו את הלב.‬
‫או ליתר דיוק, ניקבו אותו.‬
‫עם טופרי הדוב שלהם.‬
‫עבדתי עליכם. ממש עבדתי עליכם.‬
‫אני יורי.‬
‫את בטח ג'ויסי?‬ ‫-רק ג'ויס.‬
‫ואתה?‬ ‫-מורי.‬
‫מורי?‬ ‫-כן.‬
‫יורי. יורי, מורי.‬
‫אנחנו מתחרזים.‬ ‫-כן. אני מבין.‬
‫ארבעים אלף דולרים אמריקאים, כמובטח.‬
‫אני מת על הריח של כסף מזומן על הבוקר.‬
‫כן.‬
‫אני מקווה שלא אכפת לכם אם אספור.‬
‫אתם נראים אנשים נחמדים ואמינים מאוד.‬
‫אבל גם אחי נראה כך‬
‫לפני שהוא גנב את אשתי!‬
‫מסכנונת, את קופאת.‬
‫בבקשה, שתו קפה. הוא עדיין חם.‬
‫זה עלול לקחת זמן.‬
‫למה אתה בוהה בי?‬
‫אה? שאלתי אותך שאלה!‬
‫זוז, נבלה!‬
‫אמריקני מטורף.‬
‫היי! אחורה!‬
‫אחורה!‬
‫נשבר…‬
‫לא יכול לעבוד.‬
‫תישאר שם.‬
‫איפה האמריקני?‬
‫תיזהר, אמריקני.‬
‫לאן אתה חושב שאתה הולך, אמריקני?‬
‫עמוד.‬
‫על הרגליים!‬
‫ידיים.‬
‫ידיים!‬
‫מחסן הכלים! זה הגיע ממחסן הכלים!‬
‫תפתחו!‬
‫תפתחו את הדלת!‬
‫תמשיכו לדחוף! מהר!‬
‫תברחו!‬
‫שם!‬
‫אסור לתת לו להגיע לעצים!‬
‫אחד למאה.‬
‫בן זונה.‬
‫טוב. כדאי שתזדרזי, מייפילד.‬ ‫-עשרים שניות.‬
‫יש בדבר הזה סוללות, נכון?‬
‫אני לא אענה על השאלה הזאת.‬
‫כן, יש בזה סוללות.‬ ‫-כן, הבנתי.‬
‫- אבא‬ ‫סבתא -‬
‫- אמא -‬
‫אמא.‬
‫היי, מתוקה. חשבתי שאת עם החברים שלך.‬
‫כן, הייתי. אני איתם.‬
‫את לא אמורה לעבוד?‬
‫מר בראדלי שחרר אותי מוקדם,‬ ‫אז אני משלימה פערים עם כמה מטלות.‬
‫השארתי כמה מכתבים בפנים.‬
‫בשבילך ובשביל סבתא ודוד ג'ק.‬
‫ולאבא.‬
‫אם תוכלי למצוא אותו.‬
‫מכתבים? אני… לא מבינה.‬
‫אני פשוט…‬
‫עם כל מקרי הרצח והכול, אני…‬
‫אני יודעת שזה טיפשי,‬ ‫אבל פשוט התחלתי לחשוב,‬
‫"מה אם יקרה לי משהו?"‬
‫מקס, מותק, לא יקרה לך כלום.‬
‫אני יודעת, אבל אם כן, אני רק…‬
‫יש כל כך הרבה דברים‬ ‫שאני רוצה לומר, שאני צריכה לומר. ו…‬
‫תבטיחי לי שתמסרי את המכתבים?‬ ‫-מקס, את מפחידה אותי.‬
‫אני לא מנסה להפחיד.‬ ‫-משהו קורה?‬
‫לא.‬ ‫-בטוחה, מותק?‬
‫לא, את צודקת.‬ ‫אני בטוחה שאהיה בסדר. אני סתם מגזימה.‬
‫מקס. אוי, מתוקה.‬
‫זה בסדר.‬
‫לא יקרה כלום, מותק.‬
‫אני מבטיחה.‬
‫רק מה שמגיע לך.‬
‫אמא, שחררי אותי.‬
‫אמא? שחררי.‬
‫מקסין.‬
‫את חושבת שכמה מכתבים‬
‫יפתרו הכול?‬
‫את קלקלת הכול.‬
‫בילי!‬
‫הזמן שלך‬
‫כמעט נגמר.‬
‫תשחרר!‬
‫היי, זה לקח יותר מ-20 שניות.‬
‫היי. את בסדר?‬
‫אני בסדר. רק תיסע.‬
‫קרה משהו?‬ ‫-אנחנו יכולים לנסוע?‬
‫אלה הגנים שלנו.‬
‫יפהפיים, נכון?‬
‫אנחנו מאפשרים להם שעתיים בחוץ בכל יום.‬
‫הם לא יכולים פשוט לברוח?‬
‫הם יכולים.‬
‫אבל הרוב בוחר להיות כאן.‬
‫הם אוהבים את המקום.‬
‫זה אחד האזורים האהודים ביותר. חדר ההאזנה.‬
‫גילינו שלמוזיקה יש השפעה‬ ‫מרגיעה במיוחד על המוח הפגוע.‬
‫השיר הנכון,‬
‫במיוחד כזה שיש לו משמעות אישית,‬
‫יכול להוות גירוי חשוב.‬
‫אבל יש חולים…‬
‫שלא ניתנים לריפוי.‬
‫- מחלקה פלילית‬ ‫דרוש אישור מוקדם -‬
‫ד"ר האץ', אתה חושב שנוכל‬
‫לדבר עם ויקטור לבד?‬
‫לבד?‬
‫אני חושבת שנרצה‬ ‫לאתגר את עצמנו בשיחה עם ויקטור‬
‫בלי רשת הביטחון של מומחה כמוך.‬
‫ואז נוכל ממש להשוויץ בפני פרופסור בראדלי.‬
‫פרופ' בראדלי?‬ ‫אני לא חושב שאני מכיר פרופ' בראדלי.‬
‫ברנטלי. היא…‬
‫היא התכוונה לומר ברנטלי.‬
‫לא אמרתי "ברנטלי"? מה אמרתי?‬
‫סליחה, אני טיפשונת. מילים, אותיות.‬
‫אני מניחה שאני פשוט לחוצה. כלומר, נרגשת.‬
‫כל כך נרגשת לדבר עם ויקטור.‬
‫ועדיף, כמו שהיא אמרה, לבד?‬
‫כן.‬
‫למה לא?‬
‫תפסתן אותי במצב רוח מרדני.‬
‫ויש משהו דחוף שעליי לבדוק בכל מקרה, אז…‬
‫בטח.‬
‫תשגיח עליהן מקרוב.‬
‫תודה רבה, ד"ר האץ'.‬ ‫-תודה.‬
‫אל תבהילו אותו.‬
‫אל תיגעו בו.‬
‫אל תעבירו לו שום דבר.‬
‫שמרו מרחק של מטר וחצי מהסורגים בכל עת.‬
‫תתרחקו.‬
‫זה ברור?‬
‫כן, אדוני.‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫ויקטור.‬
‫זה יום המזל שלך!‬
‫יש לך אורחות.‬
‫ממש יפות.‬
‫הוא בטח באחד ממצבי הרוח שלו.‬
‫תיהנו.‬
‫ויקטור?‬
‫קוראים לי ננסי.‬
‫ננסי וילר.‬
‫וזאת…‬
‫רובין באקלי.‬
‫יש לנו כמה שאלות.‬ ‫-אני לא מדבר עם עיתונאים.‬
‫האץ' יודע את זה.‬
‫אנחנו לא עיתונאיות.‬
‫אנחנו כאן כי‬
‫אנחנו מאמינות לך.‬
‫וכי‬
‫אנחנו צריכות את עזרתך.‬
‫מה שהרג את המשפחה שלך,‬
‫נראה לנו שהוא חזר.‬
‫כבר סיימת לארוז?‬ ‫-כן, לא ממש הספקתי לפרוק.‬
‫תודה, דרך אגב.‬
‫על מה?‬
‫שעזרת לי לחשוב בהגיון.‬ ‫הייתי אידיוט שמרחם על עצמו.‬
‫לא אמרתי את זה.‬
‫לא היית צריך.‬
‫היי, גם בקשר לימים האחרונים…‬
‫אתה לא צריך להגיד כלום.‬
‫הייתי ממש מניאק לאל. זה הגיע לי.‬
‫לא.‬
‫לא, לא הגיע לך כלום.‬
‫תקשיב, האמת היא שהשנה האחרונה‬
‫הייתה מוזרה, אתה יודע?‬
‫ומקס ולוקאס ודסטין, הם סבבה.‬
‫הם סבבה. רק ש…‬
‫הוקינס, היא לא אותו הדבר בלעדיך.‬
‫ואני חושב שאולי דאגתי יותר מדי לאל,‬
‫ולא יודע, אני מרגיש‬ ‫כאילו איבדתי אותך או משהו.‬
‫זה נשמע הגיוני?‬
‫אין לי מושג מה הולך לקרות.‬
‫אבל מה שזה לא יהיה,‬ ‫אני חושב שכדאי שנעבוד ביחד.‬
‫יהיה קל יותר אם נהיה צוות.‬
‫חברים.‬
‫חברים הכי טובים.‬
‫סבבה.‬
‫זה היה מהיר.‬ ‫-שלושים דקות או פחות.‬
‫טוב. אתם מוכנים?‬ ‫-כן.‬
‫הפיצה הגיעה. אני אפתח.‬
‫כן, אני בא. תירגע. אלוהים אדירים.‬
‫שלום לך.‬
‫מה זה היה לעזאזל?‬ ‫-חרא.‬
‫תישארו כאן!‬
‫לכו לחדר המשפחה!‬
‫מה קורה?‬ ‫-תתרחקו!‬
‫חרא!‬ ‫-תקשיבו, אנחנו צריכים ללכת עכשיו!‬
‫חרא!‬ ‫-קדימה! רוצו!‬
‫זוזו!‬
‫חרא! שם!‬
‫בואו אחריי.‬ ‫-טוב.‬
‫מה לעזאזל קורה?‬
‫תישארו שם.‬
‫תתכופפו!‬
‫אני יורה, אתם רצים!‬
‫באיירז, אחי, עשית מסיבה ולא הזמנת אותי?‬
‫זה לא מגניב.‬
‫זה ממש לא מגניב, אחי.‬
‫עצור את הרכב!‬
‫קדימה!‬ ‫-מה לעזאזל קורה?‬
‫קדימה!‬ ‫-וואו, זה דם אמיתי, אחי?‬
‫סע!‬ ‫-טוב. בסדר.‬
‫אבל… אלוהים. למה הוא מחזיק רובה?‬
‫סע!‬ ‫-אה, כן!‬
‫ארבעים אלף.‬
‫בבקשה, הכול פה.‬
‫טוב, עכשיו תורך.‬
‫לך תביא את הופר.‬
‫אני אעשה זאת.‬
‫אבל קודם, אני אתקשר לאנזו.‬
‫אם החבר שלכם מת,‬
‫אוכל לחסוך לעצמי צרות ודלק.‬
‫אני צוחק. אני בטוח שהוא לא מת.‬
‫אבל בכל זאת, כדאי שאבדוק.‬
‫אני לא אוהב אותו.‬
‫- ג'יף‬ ‫חמאת בוטנים חלקה -‬
‫אנטונוב, יש לך טלפון.‬
‫אתה מבין שהרגע הייתה לנו בריחה?‬
‫אמרו שזה דחוף.‬
‫הלו?‬
‫אנזו. זה יורי.‬
‫למה אתה מתקשר הנה? השתגעת?‬
‫אני יודע. אני ממש מצטער.‬ ‫רק חשבתי שכדאי שתדע שהיה‬
‫שינוי קל בתוכנית.‬
‫מה? מה קרה?‬
‫הרגע דיברתי‬
‫עם מנהל הכלא שלך.‬
‫שיחה מאוד פרודוקטיבית.‬
‫מסתבר שאסירים נמלטים שווים די הרבה כסף.‬
‫אז יורי חשב, "למה לא לשמור‬ ‫את 40 האלף ולהרוויח עוד קצת כסף?"‬
‫זה לא היה ההסכם.‬
‫אבל זה הסכם יותר טוב בשביל יורי, נכון?‬
‫ואתה יודע מה שווה אפילו יותר מאסיר נמלט?‬
‫סוהר מושחת.‬
‫מה עשית?‬
‫ושווים יותר מכול,‬
‫אמריקנים‬
‫שמבוקשים על ידי הקג"ב.‬
‫להתראות, אנזו.‬
‫אני מצטער, מסכנונת.‬
‫הכנתי לך קפה חזק מדי?‬
‫אל תדאגי.‬
‫תתאחדי עם החבר האמריקני שלך בקרוב מאוד.‬
‫בקרוב מאוד.‬
‫תפנה כאן.‬
‫כאן?‬
‫- בית קברות רואן היל -‬
‫מקס?‬ ‫-לוקאס, בבקשה, חכה באוטו.‬
‫מקס, חכי. מקס, בבקשה.‬
‫רק תקשיבי לי. בבקשה.‬
‫אני יודע שקרה שם משהו עם אמא שלך.‬
‫זה היה וקנה?‬
‫אמרתי לך, אני בסדר.‬
‫טוב?‬
‫כלומר, בסדר עד כמה שמישהי‬ ‫שעומדת למות מוות מחריד יכולה להיות.‬
‫מקס…‬
‫את יודעת שאת יכולה לדבר איתי,‬
‫נכון?‬
‫כן, אני יודעת.‬
‫אז למה את כל הזמן מרחיקה אותי?‬
‫טוב, תראי,‬
‫אני לא צריך מכתב.‬
‫אני לא רוצה מכתב.‬
‫פשוט תדברי איתי.‬
‫עם חברים שלך.‬
‫אנחנו כאן.‬
‫אני כאן.‬
‫בסדר?‬
‫אני כאן.‬
‫חכה באוטו. זה לא ייקח הרבה זמן.‬
‫כשהוא תוקף, חברה שלנו תיארה את זה כטרנס.‬
‫כמו חלום בלהות בזמן ערות.‬
‫לכן אנחנו חושבות שהיא הבאה בתור.‬
‫האם משהו מכל מה שסיפרנו לך‬ ‫נשמע כמו מה שקרה למשפחה שלך?‬
‫ויקטור.‬
‫אני יודעת שזה קשה…‬ ‫-את לא יודעת כלום!‬
‫אתה צודק.‬
‫אנחנו לא יודעות. לכן אנחנו כאן.‬
‫כדי ללמוד, כדי להבין.‬
‫אנחנו צריכות לדעת איך שרדת באותו הלילה.‬
‫שרדתי?‬
‫ככה קוראים לזה?‬
‫האם שרדתי?‬
‫לא, אני מבטיח לכן,‬
‫אני עדיין בגיהינום.‬
‫חזרתי מהמלחמה 14 שנים קודם לכן.‬
‫הדוד רבא שלה מת, והשאיר לנו הון קטן.‬
‫מספיק כדי לקנות בית חדש,‬
‫חיים חדשים.‬
‫מה אמרתי לך?‬ ‫-וואו.‬
‫זה מדהים.‬
‫זה נראה כמו באגדות.‬
‫חלום.‬
‫אליס, אל תרוצי.‬
‫הוא כל כך גדול!‬
‫זה נחמד.‬
‫כן.‬
‫זה היה בית נהדר.‬ ‫-כן.‬
‫אליס אמרה שהוא נראה כמו באגדות.‬
‫אליס.‬
‫זו הייתה הבת שלך?‬
‫כן.‬
‫אבל הנרי, ה…‬
‫הבן שלי,‬
‫הוא היה ילד רגיש,‬
‫וראיתי שהוא הרגיש שמשהו לא היה בסדר.‬
‫היה לנו חודש אחד של שלווה בבית ההוא.‬
‫ואז זה התחיל.‬
‫חיות מתות,‬
‫שהושחתו, עונו,‬
‫החלו להופיע ליד ביתנו.‬
‫ארנבים, סנאים, תרנגולות, אפילו כלבים.‬
‫מפקד המשטרה האשים חתול בר בתקיפות.‬
‫זה… זה לא היה חתול בר.‬
‫זה היה משהו מרושע.‬
‫משהו מרושע שאינו בעל חיים או בן אנוש.‬
‫זה היה‬
‫צאצא של השטן.‬
‫שד.‬
‫והוא היה יותר קרוב משחשבתי.‬
‫ויקטור!‬
‫משפחתי החלה לראות חזיונות‬
‫שהשד הזה יצר יש-מאין.‬
‫חלומות בלהות.‬
‫חלומות בלהות חיים בזמן ערות.‬
‫נדמה שהשד הזה נהנה לענות אותנו.‬
‫אפילו את אליס המסכנה והתמימה.‬
‫אליס!‬
‫זה בסדר, מתוקה. זה בסדר. בואי הנה.‬
‫במהרה התחלתי לראות חזיונות בעצמי.‬
‫אני מניח‬
‫שכל רשע‬
‫זקוק לבית.‬
‫ולמרות שלא היה לי הסבר הגיוני לזה, אני…‬
‫יכולתי לחוש בשד הזה,‬
‫תמיד קרוב.‬
‫השתכנעתי שהוא התחבא,‬
‫קינן,‬
‫איפשהו בין הצללים של הבית שלנו.‬
‫הוא קילל את העיירה שלנו.‬
‫הוא קילל את הבית שלנו.‬
‫הוא קילל אותנו.‬
‫זמן, מזג אוויר, ו…‬
‫הוא לקח קודם את וירג'יניה.‬
‫ניסיתי להוציא את הילדים, להציל אותם.‬
‫נו כבר!‬
‫קריל.‬
‫קריל… מה לעזאזל קרה פה?‬
‫אבל חזרתי לצרפת, למלחמה.‬
‫זה היה זיכרון.‬
‫חשבתי שהיו בפנים חיילים גרמנים.‬
‫הוריתי על הפגזה.‬
‫טעיתי.‬
‫השד הזה,‬
‫התגרה בי.‬
‫והייתי בטוח שהוא ייקח אותי,‬
‫כפי שהוא לקח את וירג'יניה שלי.‬
‫אבל אז…‬
‫שמעתי‬
‫קול אחר.‬
‫בהתחלה, האמנתי שזו מלאכית.‬
‫ועקבתי אחריה,‬
‫רק כדי למצוא את עצמי‬
‫בחלום בלהות הרבה יותר גרוע.‬
‫בהיעדרי,‬
‫השד לקח את הילדים שלי.‬
‫הנרי נכנס לתרדמת זמן קצר לאחר מכן.‬
‫כעבור שבוע, הוא מת.‬
‫ניסיתי להצטרף אליהם.‬
‫ניסיתי.‬
‫האץ' עצר את הדימום.‬
‫הוא לא נתן לי להצטרף אליהם.‬
‫המלאכית שעקבת אחריה?‬
‫מי היא הייתה?‬
‫ויקטור?‬
‫ויקטור.‬
‫הוא ענה על הציפיות שלכן?‬
‫הייתה לי שיחה‬ ‫מאוד מעניינת עם פרופסור ברנטלי.‬
‫אולי כדאי שנדון בזה במשרד שלי‬
‫בזמן שנחכה למשטרה.‬
‫- ויליאם הרגרוב, 4/7/1985 - 29/3/1967‬ ‫איננו אך עודו בזיכרוננו -‬
‫"בילי היקר, אני לא יודעת‬ ‫אם אתה יכול לשמוע את זה.‬
‫לפני שנתיים, הייתי אומרת,‬ ‫'זה מגוחך, בלתי אפשרי'.‬
‫אבל זה היה לפני שגיליתי‬ ‫על ממדים מקבילים ומפלצות,‬
‫אז אני פשוט אפסיק להניח שאני יודעת משהו.‬
‫כל כך הרבה קרה מאז שעזבת.‬
‫אבא שלך היה‬
‫ממש שבור.‬
‫הוא ואמא שלי התחילו לריב.‬
‫ריבים רעים.‬
‫לא נראה לי שהוא היה מסוגל להיות פה בלעדיך.‬
‫אז הוא עזב.‬
‫והוא לא השאיר הרבה לאמא.‬
‫היא התחילה לעבוד בעוד עבודה ועברנו לגור‬ ‫בפארק הקרוונים המקסים ההוא מחוץ לקרלי.‬
‫בעיקרון,‬
‫מאז שעזבת,‬
‫הכול היה…‬
‫אסון מוחלט.‬
‫והחלק הכי גרוע הוא‬
‫שאני לא יכולה לספר איך מתת.‬
‫אני לא יכולה לספר שהצלת את אל.‬
‫שהצלת אותי.‬
‫הרגע הזה רץ לי בראש כל הזמן.‬
‫ולפעמים אני מדמיינת את עצמי‬
‫רצה אליך,‬
‫מושכת אותך משם.‬
‫אני מדמיינת שאם הייתי עושה את זה,‬
‫עדיין היית כאן.‬
‫והכול ישוב…‬
‫הכול ישוב על כנו.‬
‫אני מדמיינת שאנחנו…‬
‫יכולנו להפוך לחברים.‬
‫חברים טובים, כמו…‬
‫כמו אח ואחות אמיתיים.‬
‫ואני יודעת שזה טיפשי.‬
‫שנאת אותי.‬
‫אני שנאתי אותך.‬
‫אבל חשבתי שאולי…‬
‫אולי נוכל לנסות שוב.‬
‫אבל זה לא מה שקרה.‬
‫אני רק…‬
‫עמדתי שם‬
‫וצפיתי.‬
‫במשך זמן מה, ניסיתי להיות מאושרת.‬
‫נורמלית.‬
‫אבל אני…‬
‫אני חושבת שאולי גם חלק ממני מת באותו יום.‬
‫ולא אמרתי את זה לאף אחד.‬
‫אני פשוט לא מסוגלת.‬
‫אבל הייתי חייבת לספר לך.‬
‫לפני שיהיה מאוחר מדי.‬
‫אם אתה בכלל יכול לשמוע את זה.‬
‫אני ממש מקווה שאתה יכול.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני כל כך מצטערת, בילי.‬
‫אוהבת,‬ ‫אחותך הקטנה והמחורבנת,‬
‫מקס."‬
‫מקס.‬
‫טוב, עבר מספיק זמן.‬
‫סטיב, תן לה קצת זמן.‬ ‫-נתתי, בסדר, סינקלר?‬
‫אני מחליט. אם היא רוצה לשכור עו"ד, בבקשה.‬
‫מקס.‬
‫הגיע הזמן להתחפף, כן?‬
‫מקס.‬
‫מקס!‬
‫מקס.‬
‫חיכיתי לשמוע את המילים האלה, מקס.‬
‫חיכיתי כל כך הרבה זמן.‬
‫תתעוררי!‬
‫היי!‬
‫מקס, תתעוררי!‬
‫מקס! תתעוררי!‬
‫מקס!‬ ‫-משהו לא בסדר.‬
‫חבר'ה!‬
‫מקס…‬
‫קדימה, תתעוררי!‬
‫אבל זו לא הייתה כל האמת, נכון, מקס?‬
‫את יודעת, אני חושב שחלק ממך,‬
‫שקבור איפשהו עמוק,‬
‫רצה שאמות באותו היום.‬
‫שאולי אפילו חש הקלה.‬
‫שמחה.‬
‫בילי, לא. זה לא נכון.‬
‫בגלל זה עמדת שם, נכון, מקס?‬
‫זה בסדר. את יכולה להודות בזה עכשיו.‬
‫מספיק עם השקרים.‬
‫מספיק עם ההסתרות.‬ ‫-זה לא נכון, אני נשבעת.‬
‫אני נשבעת שזה לא נכון.‬ ‫-לכן את מרגישה כל כך אשמה.‬
‫לא.‬ ‫-לכן את מסתתרת מפני החברים שלך.‬
‫לכן את מסתתרת מפני העולם.‬ ‫-לא.‬
‫ולכן, מאוחר בלילה,‬
‫לפעמים את מייחלת שיכולת ללכת בעקבותיי.‬
‫ללכת בעקבותיי אל המוות.‬
‫לכן אני כאן, מקס.‬ ‫-לא.‬
‫לשים סוף לסבל שלך, אחת ולתמיד.‬ ‫-לא.‬
‫הגיע הזמן, מקס.‬
‫הגיע הזמן‬
‫שתצטרפי אליי.‬
‫מקס, את חייבת לצאת משם! את שומעת אותי?‬
‫מקס!‬ ‫-את חייבת לצאת משם!‬
‫תקרא לננסי ורובין! לך תמצא אותן!‬
‫תקרא לננסי ורובין! לך!‬
‫בבקשה, מקס!‬ ‫-חרא!‬
‫חרא!‬
‫ננסי? רובין? האם שומעות?‬ ‫קוד אדום. האם שומעות?‬
‫חרא. רובין!‬
‫אתה לא מקשיב. חברה שלנו בסכנה.‬
‫את באמת מצפה שאאמין‬ ‫למילה נוספת שלך בשלב זה?‬
‫זו האמת.‬
‫את חופשייה לספר‬ ‫את סיפורך קורע הלב למשטרה.‬
‫תתקדמי.‬ ‫-אל תיגע בי!‬
‫ויקטור אמר שבליל התקיפה,‬ ‫כל המכשירים בבית הופעלו,‬
‫אך הוא ציין מוזיקה באופן ספציפי.‬ ‫הוא אמר שהתנגנה מוזיקה.‬
‫וכששאלנו אותו על המלאכית, הוא התחיל לזמזם.‬
‫"תגיד לילה טוב ונשק אותי…"‬
‫"חלום עליי חלום קטן."‬ ‫-אלה פיצג'רלד.‬
‫קול של מלאכית.‬ ‫-כן.‬
‫האץ' אמר שמוזיקה יכולה לחדור‬ ‫לחלקים במוח שמילים לא יכולות.‬
‫אז אולי זה המפתח, גלגל ההצלה.‬
‫גלגל הצלה בחזרה למציאות.‬ ‫-שווה לנסות.‬
‫נראה לי שנוכל לברוח ממנו.‬ ‫-מה?‬
‫לאוטו.‬
‫אני מזהירה אותך, יש לי קואורדינציה איומה.‬
‫למדתי ללכת שישה חודשים‬ ‫אחרי כל שאר התינוקות.‬
‫פשוט בואי אחריי.‬ ‫-לא, אלוהים!‬
‫היי!‬
‫תחזרו הנה, לעזאזל!‬
‫סינדרלה, נפלה לך הנעל!‬
‫עצרו במקומכן!‬
‫קדימה!‬
‫אלוהים!‬
‫לא תוכלי להסתתר מפניי, מקסין.‬
‫תפסו אותה!‬
‫קדימה!‬
‫עצרו!‬ ‫-הן שם!‬
‫היי!‬
‫סעי!‬ ‫-צאו מהאוטו.‬
‫צאו מהאוטו.‬
‫לכל הרוחות!‬
‫את באמת רצה מוזר.‬
‫רובין, איפה אתן?‬ ‫זה קוד אדום. אני חוזר, קוד אדום!‬
‫דסטין, זאת רובין. אנחנו שומעות.‬
‫לכל הרוחות. סוף סוף!‬
‫בבקשה, תגידי לי שיש לכן פתרון.‬
‫לוקאס!‬
‫דסטין!‬
‫לוקאס, בבקשה, תעזור לי! דסטין!‬
‫מקס, את חייבת לצאת משם!‬
‫את שומעת…‬ ‫-חבר'ה!‬
‫מה זה?‬ ‫-מה השיר האהוב עליה?‬
‫למה?‬ ‫-רובין אמרה שאם היא תקשיב…‬
‫זה ארוך מכדי להסביר. מה השיר האהוב עליה?‬
‫מה את עושה פה, מקס?‬
‫תחזרי אליי.‬
‫מה דעתך עליהם, מקס?‬
‫את רוצה להצטרף אליהם?‬
‫לא!‬
‫איזו מהן?‬ ‫-טוב!‬
‫לוקאס, איזו מהן?‬
‫מה השיר האהוב עליה?‬
‫איזה?‬ ‫-זה כאן! מצאתי!‬
‫- קייט בוש -‬
‫תן לי אותה.‬ ‫-קדימה!‬
‫טוב, אוזניות.‬ ‫-עכשיו!‬
‫מקס!‬
‫מקס, תתעוררי!‬
‫מקס, אנחנו כאן!‬
‫מקס!‬ ‫-הם לא יוכלו לעזור לך, מקס.‬
‫יש סיבה‬
‫שאת מסתתרת מהם.‬
‫את‬
‫שייכת לכאן,‬
‫איתי.‬
‫אתה לא באמת כאן.‬
‫אבל אני כן כאן, מקס.‬
‫אני כן כאן.‬
‫מקס!‬
‫אני לא רוצה מכתב.‬
‫אנחנו כאן.‬
‫אני כאן.‬
‫מקס!‬
‫אני כאן, מקס. אני כאן.‬
‫זה בסדר.‬
‫חשבתי שאיבדנו אותך.‬
‫אני עדיין… אני עדיין כאן.‬ ‫-חרא.‬
‫אני עדיין כאן.‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬