Tidligere...
Etter alle disse årene har jeg begynt å lure på om du leter eller rømmer?
Vi har ikke mer tid.
Vi tilbyr dere dronningen vår.
Aktiver selvødeleggelsessekvensen.
Hva er dette helvetet, Q?
Dette er ikke undervisning. Det er en botsøvelse.
- Eller? - Tilgivelse.
- Tilgivelse for hva? - Det tror jeg du vet.
Vi må reparere fortiden.
Om vi svikter her, svikter vi Elnor.
- Du er ikke Laris. - Jeg heter Tallinn.
Jeg har viet meg fullstendig til å beskytte ett individ.
Jeg observerer, men ses aldri. Jeg har aldri møtt Renée.
Intet Europa-oppdrag, intet håp. Alle hater alle.
Vi må bare sikre at Renée kommer seg på det skipet.
Beklager at de andre ikke klarte seg. Du var visst den sterkeste av dem.
Er jeg et eksperiment?
Om jeg går ut av døren nå, hva er du redd for å miste?
Renée går enten om bord på et romskip og oppdager noe
som gjør arbeidet ditt avleggs, eller...
På din tid er jorden i fritt fall økologisk sett.
Mannen de vender seg til, er deg.
Om du bare får sjansen.
Jeg kan få oss inn i kontrollrommet.
Det er en som vil hindre deg slik han nå hindrer meg.
Picard!
Du aner ikke hvordan dette er for meg.
Jeg vet at uansett hva som skjer, må jeg gi slipp på dem.
Slipp meg ut, Jean-Luc.
Denne hovednøkkelen vandret rundt om i hele huset.
Jeg skulle ønske jeg ikke hadde fått den den dagen.
Nå må avtalen oppfylles. Et skip for et liv.
For å lykkes må det være to Renée-er, en som lever og en annen som dør.
Jeg nekter å godta et resultat som ikke har skjedd ennå.
Vi har ting vi må gjøre. Vi må sikre at Europa-oppdraget drar som planlagt.
Jeg husker familiehistorier om hvordan slottet ble skutt på
da forfedrene mine tok det tilbake i det 21. århundre.
Dette er de samme kulehullene.
Tror du det betyr at vi er på vei mot riktig fremtid?
Jeg er ikke sikker.
Jeg fortsetter å gruble over profetien Agnes kom med.
"For å lykkes må det være to Renée-er.
En som lever og en annen som dør."
Hva betyr det? Hvordan er det engang mulig?
Senere, Picard.
Er alt klart?
- Imponerende. - Disse bør virke som tricorderne.
- Raffi, kan du følge Soongs GPS? - Ok.
Alle kjøretøyene er hjemme hos ham.
Jurati gikk inn i transportørene der. Han må ha enorme fjernstyringsmuligheter.
Vi drar dit. Tallinn, kan man bare gå inn i karantenen?
Den avsluttes på oppskytingsdagen.
Men jeg skal transporteres inn for å unngå vaktene og bioskannerne.
- Transporteres? - Ja. Jeg har planlagt dette lenge.
- Hva skal du gjøre? - Jeg skal passe på henne, Picard.
Det er jobben min.
- Lykke til. - Til dere også.
Hva er det han gjør?
BASERT PÅ "STAR TREK: THE NEXT GENERATION"
- Gjør klar til Capcom-status. - Alle systemrapporter klare. Fem minutter...
Bekrefter været for flyanvisninger...
Oppskytingen starter om 21 minutter.
- Hva er det du gjør? - Det som er poenget,
er at jeg vet hva du gjør eller planlegger å gjøre.
- Tallinn. - Gå unna.
- Jeg kan ikke la deg gjøre dette. - Hva? Jobben min?
Du må ikke ofre livet ditt for å redde hennes.
Ok. Har Jurati noen grunn til å lyve for deg?
Tusenvis! Hun er delvis borg.
Men hun var mer Agnes, mer din venn, med utsyn til alle mulige fremtider.
Jeg stoler ikke på profetier.
Og selv om jeg gjorde det, er det så mange måter å tolke det hun sa på.
Selv om du tror at du vet hva hun mente, lar jeg deg ikke ofre deg selv...
Lar du meg ikke? Det er ikke din avgjørelse.
Dette er mitt liv.
Du får ikke avholde meg fra å oppfylle mitt formål fordi du er redd jeg skal dø.
Du kan ikke bestemme min skjebne.
Jeg forstår.
Jeg har sett kjernen i dette i deg. Men du bestemmer ikke over andres liv.
Og deres død er ikke din feil. Ikke min, om den kommer.
Ikke moren din sin. Det er en fantasi, Jean-Luc.
Vi kan ikke kontrollere hvem vi mister og ikke spare oss for smerten.
Andre mennesker må ta sine valg, og dette er mitt.
Jeg behøver ikke å reddes. Det har jeg aldri behøvd.
Datamaskin, rekalibrer baneeksentrisitetene.
Synkroniser droneangrepssystemene mot fergens RCS-raketter.
Kursen er analysert. Sektor seks til tolv er klare for oppskyting.
- Datamaskin, tiden til droneoppskytingen? - Fire minutter og 27 sekunder.
Juster telemetrien til...
Helvete. Picard, hører du meg? Vi tok feil.
Doktor Soong.
- Soong er ikke her. - Det er fordi han er her, på oppskytingen.
Pokker ta!
Hele scenarioet var lagd for å få oss hit og vekk fra Soong.
Hva om stemmen hans er juks, men dronene ikke er det?
Jeg har fire varmesignaturer bak dette.
Uansett hva han gjør der, er dette reserveløsningen.
Om han ikke kan stanse Renée,
vil han bruke dronene til å ødelegge raketten.
Raffi, hvor mye tid har vi?
- Tre minutter, 45 sekunder. - Kan du fjernstyre dem?
Systemet er kryptert.
Om jeg hadde La Sirena kunne jeg løst koden, men ikke uten.
Ytre hydraulisk kraft kan aktiveres.
KUN OPPDRAGSPERSONALE SIKKERHETSKLARERING HERFRA
Tøm oppskytingsrampen for alle...
Om vi lammer dem? Kan de ikke fly, kan de ikke treffe.
Soong visste at vi ville finne dette. Hvorfor lage opptaket?
Han gikk ut ifra at vi ville prøve å ødelegge dem. Her, det er...
De er programmert til å eksplodere. Taster vi feil, sier det bang.
Så du sier at det er over?
Nei. Jeg må ha verktøy. Tang, saks, alt dere finner.
Vi kan kanskje ikke stanse dem, men jeg kan få manuell kontroll.
Andre fartøy, sett hele den første tunellen under trykk.
Du kan sette i gang. Bane 1A er nå stengt. Vi er avsperret...
Dr. Soong, vi ventet deg ikke, da hadde vi forberedt et VIP-rom.
Jeg er ikke en VIP i dag. Jeg vil bare ha noen minutter med astronautene.
Håndhilse på dem som skal skape fremtiden.
- Med alle karantineprotokollene... - Unnskyld?
Kjøper ikke gavene mine fem minutter ansikt til ansikt?
Selvsagt. De gjør seg klare til å ta på draktene.
Greit.
Herregud. Nå skal det skje...
Og jeg er faktisk klar.
Oppskytingen av Europa-oppdraget starter om 60 minutter.
Hvem er du? Hvor er Maya?
Maya følte seg ikke frisk. Ingen ville ta noen sjanser, så...
Tøys. Jeg kjenner alle som hjelper til med draktene.
Du er ikke en av dem. Hvorfor har du på deg Mayas uniform?
Jeg kan ikke tro at det skjer. Dagen. Historien.
- Jeg trodde ikke at vi skulle klare det. - Å nei? For en fryktelig holdning.
Jeg mener vel at det ikke virket som det noensinne ville bli virkelig.
Du er virkelig respektløs. Jeg har lyst til å etterlate deg her.
Jeg etterlater deg her.
Hvem er du?
Jeg har sett deg før et sted.
Renée, du må høre på meg, ellers er du i livsfare.
I din mors begravelse da du var liten,
la du en figur formet som et romskip i kisten hennes
fordi du fortsatt tror at om du flyr langt nok ut, så vil du finne henne.
Du kjenner meg virkelig.
Jeg prøvde å skjule det, men av og til var det umulig.
DEN BLEKE SØNNEN
Jeg ga deg denne for lenge siden.
Da seilbåten din kantret utenfor Martha's Vineyard.
Husker du det? Hvor gammel var du, ti?
For to kvelder siden under gallaen, flere glimt.
Kanskje jeg ikke kunne la være. Det er det jeg sier til meg selv.
Men en del av meg ville at du skulle se meg. Så du skulle vite at jeg var der.
Du har alltid sagt at du har hatt en skytsengel. Og du hadde rett.
Ikke engeldelen. Det er meg.
- Og nå? - Ikke noe signal. Kanskje vi kan...
Dronetilkobling ferdig. Primæraktivering iverksatt.
Det er for sent.
De starter en og en og kan ikke stanses samtidig.
SENDT - KLAR
- Kan jeg få manuell kontroll? - Kanskje, men jeg må endre underrutinene.
Samme hva du gjør, gjør det fortere.
OVERSTYRING LÅST
Jeg trenger mer tid til å overstyre.
Alt jeg vil, er å få deg om bord på det skipet.
Jeg har en mistanke. Jeg vet ikke om jeg har rett,
men akkurat nå, avhenger livet ditt av at du stoler på meg.
Kan du gjøre det? Vær så snill.
Mr. Soong, denne sprø damen sier at hun er skytsengelen min fra rommet...
Ta det med ro. Jeg skal få fatt i noen. Bli med meg.
Fordømte Soong.
OVERSTYRING AKTIVERT
Herregud! Jeg har full kontroll.
Rios, stans de andre dronene.
Rommet med draktene. Kom dit, nå!
- Hva gjorde du... - Rolig. Det varer ikke lenge.
Dette nevrotoksinet er raskt...
...og dødelig.
Det ser ut til at du vil skape fremtiden likevel.
Overfører til Shangos egen kraft.
- Kom an, Rios. - Disse analoge kontrollene hjelper ikke.
BYGNING 6
Picard.
Kom igjen.
Ha!
Alle dronene er ødelagt. Angrepssekvensen kansellert.
- Du må ha noe som hjelper. Med-teknologi. - Det er for sent, Jean-Luc.
Det vet vi begge.
- Jeg må se det. - Kom.
Se opp.
Du har dratt.
Tallinn.
Nå vet jeg noe.
Hemmelighetene vi holder.
Grunnene til at vi aldri forteller noen at vi elsker dem. De er verdiløse.
Tallinn... Jeg er så lei for det.
Søte Picard. Skyldfølelsen din må ha reddet planeter nå.
Utallige liv i bytte for det ene du ikke kunne redde.
Jeg fikk fortelle henne det.
Kanskje hun vil huske meg og vite at hun var verdt alt sammen.
Du hjalp meg å gi henne det.
Tilgi deg selv, ellers vil livet som aldri blir reddet, være ditt eget.
Øynene hennes. De var så vakre.
Shango har akkurat passert termosfæren,
og vi tar en prat med oppdragsspesialisten, dr. Renée Picard.
Hvordan er utsikten der oppe?
Dynamisk trykk faller, alle systemene er normale.
Vi bæres frem på denne reisen...
OM BORD MED SPESIALIST DR. RENÉE PICARD
...av dem som kom før oss.
Her kommer vi, Europa.
På vegne av oss alle, til deg og hele mannskapet, lykke på reisen.
Dra til helvete. Lykke på reisen.
Hva...
Nei. Pokker ta!
ÅPNE EN BOK
Hei, pappa.
Kore. Vær så snill.
- Hva har du gjort? - Lagd en ny fremtid.
For oss begge. Dette er for søstrene mine.
100 % sletting av filene bekreftet.
Tømming av hele systemet fullført.
FORTROLIG
PROSJEKT KHAN FORTROLIG FINANSIERINGSRAPPORT
NYSGJERRIG PÅ HVA SOM KOMMER? FØLG MED.
Om dette er enda et av spillene dine, Q...
Nei. Jeg kan love deg at vi er veldig ulike.
- Hei, Kore. - Og du er...
Det er en veldig lang og veldig innviklet historie.
- Jeg har ærlig talt ikke noe som haster. - Ok.
For lenge siden var jeg kjent som Wesley Crusher.
Men nå reiser jeg i rom og tid.
Du tuller, ikke sant?
Forrige gang jeg fortalte en vits, endret jeg hundre år med historie,
så jeg prøver veldig hardt ikke å bli misforstått.
- Det var voldsomt. - Du aner ikke.
Kollegene mine og jeg
sender ut dem vi kaller overvåkere for sikre at tiden strømmer riktig.
Universet er i bunn og grunn et stort mønster.
Det er feilfritt. Det er skjørt. Det er utsøkt.
Men det er likevel bare en detalj unna total ødeleggelse.
En stjerne blir født, men et skip blir borte.
En ny art trives, men en sivilisasjon kollapser.
Det kinkige er å vite når man skal blande seg inn.
Så kollegene mine og jeg observerer.
Vi beskytter alt.
- Det er en stor jobb. - Du kan så si.
Det ligger to veier foran deg. Den første fører til et helt normalt liv.
- Er dette en rekrutteringstale? - Jeg er ikke ferdig.
Den andre veien fører til alt annet.
Den tilbyr deg en mulighet til å gi livet ditt et formål og mening.
Men ikke garantert trygghet.
Ok, det var alt. Det var rekrutteringstalen.
- Jeg har aldri vært trygg. - Velkommen til De reisende.
Hvor skal du?
En tricorder, et par kommerker, en ødelagt phaser.
Jeg tror det er alt. Hver eneste sommerfugl jeg fant.
- Vi vil aldri vite om det virket. - Jo, det måtte det.
Bare sånn er det greit å aldri få se dem vi aldri vil få se igjen.
Greit. Vi lever her nå. Så hva gjør vi? Hvordan fungerer penger?
- Kom til LA. - Antar du ikke litt for mye?
Jeg bør vel spørre først.
Hei, Chris, se på de kule steinene vi fant utenfor på åkeren.
Jøss, kult. Det er veldig gamle steiner.
- Jeg har aldri sett Rios så lykkelig. - Syns du virkelig det er greit?
Kanskje mer enn greit.
Og om du er ferdig med å rømme fra borgfortiden din,
håper jeg ikke at du tenker: "Hjelp,
jeg må slå meg til ro og bare være sammen med Raffi."
For jeg føler faktisk at jeg vil fokusere på meg til en forandring.
For du vet, kanskje dette ikke er så ille å være sammen med,
så hvis det er planen din...
- Hva betyr det? - Herregud, Raffi. Gi det litt tid.
Tja, jeg bare...
Hvor ble det av JL?
Bravo.
Skjebnen etterlatt så den lille gutten du vil bli i fremtiden, kan finne den.
Du vurderte å ødelegge den, hva?
La meg spørre deg.
Om nøkkelen ikke er der så gutten kan finne den, vokser han opp med moren sin?
Forsvinner skammen umiddelbart?
Men du godtok skjebnen din. Du godtok deg.
Du valgte den Jean-Luc du er. Du tilga deg selv.
Og fordi du valgte ham, vil han nå kanskje fortjene å bli valgt av en annen.
Og denne gangen vil du kanskje gi ham sjansen til å bli elsket.
Jeg sa at dette handlet om tilgivelse, Jean-Luc. Din.
- Hvorfor det? - Er ikke det det evige spørsmålet?
- Kjenn deg selv. - Det har vært så mange tap, så mye død.
- Men du ordnet alt sammen. - Elnor, Tallinn.
Tja, ikke alt sammen. Men Tallinn dør alltid i alle tidslinjer.
Bare i denne møter hun Renée.
- Jeg spør deg igjen. Hvorfor? - Fullfør setningen.
Meg.
Helt fra starten for over 30 år siden...
...hvorfor meg?
Jeg skal videre.
- Som du ville si det, er jeg døende. - Jeg vet det.
Alene. Jeg dør alene.
Det vil jeg ikke at du skal.
Mennesker.
Sorgen og smertene deres fester dere til øyeblikk i fortiden som er borte.
Dere er som sommerfugler med nåler i vingene.
Min gamle venn, for alltid gutten som med en villfaren omdreining av en nøkkel,
knuste universet og sitt eget hjerte.
Ikke nå mer. Du er nå løst fra fortiden.
Og når jeg forsvinner, etterlater jeg deg i frihet.
Men hvorfor er alt dette viktig?
Skal det skje noe som jeg behøves for?
Må det alltid ha en galaktisk betydning?
Universell interesse? Skape overjordiske omveltninger?
Er ikke ett liv nok?
Du spør meg om hvorfor det er viktig. Det er viktig for meg.
Du er viktig for meg.
Selv gudene har sine yndlinger. Og du har alltid vært en av mine.
- Q... - Tiden er nesten over.
Jeg har en siste overraskelse på lager.
- Hva er i veien? - Ingenting.
Heller det motsatte.
- Hei, så fint å se dere alle. - Q. Din jævla...
Prøv å ikke drepe ham før vi vet hva han vil.
"Prøv", det stemmer.
Og nå, som de sier, mitt siste nummer.
Hva med Elnor?
- Hvem? - Du drepte ham.
Det var faktisk den idiotiske ektemannen til den andre henne.
I min svekkede tilstand dreper du meg kanskje.
Å sende dere hjem vil gjøre det.
Som du vil. Er alle klare til å dra hjem? Er koffertene pakket?
Nei. Jeg blir.
Det vet du at du ikke kan, Chris.
- Tidslinjen... - Jeg passet aldri. Ingenting festet seg.
Jeg bodde på et lasteskip med fem holografiske utgaver av meg selv.
Ikke særlig oppmuntrende. Men så møtte jeg deg.
Jeg har aldri hatt en ordentlig familie. Det forandret du.
Det gjorde dere alle sammen. Det er her jeg hører hjemme.
Jean-Luc... Jeg er hjemme.
Skap en god fremtid.
Kanskje det alltid skulle være sånn.
- Tiden er en pussig ting. - Ja, det er den.
Interessant.
Nei.
- Jeg kommer til å savne deg. - Ja, det gjør du.
- Han er ikke lett å ha med å gjøre. - En smal sak.
En smal sak.
- Jeg bør dra. Fordi, ja... - Ja.
Svært uventet.
Nå blir det kanskje litt overskuddsenergi. Kall det en overraskelse, en gave.
Farvel, mon capitaine. Det er på tide at jeg drar.
Men ikke alene.
Er ikke det poenget med dette?
Vi ses der ute.
Skipet sprenger om...
Ti, ni, åtte, sju,
seks, fem, fire,
- tre, to, en. - Stans selvødeleggelsessekvensen.
- Selvødeleggelsessekvensen stanset. - Senk våpnene.
Senk våpnene! Det er en ordre.
La henne fortsette.
Jeg fortalte en gang en venn hva den sangen betyr for meg.
Jeg har ikke tid til å lære dere ordene,
tror jeg hun har hatt 400 år på å tenke over dem.
Har du ikke, doktor?
Det er godt å se deg, Agnes.
Hva i helvete foregår her?
Jurati?
Jeg er glad du fortsatt husker sangen som beroliget meg som barn.
- Vi håpet den ville berolige deg nå. - Det er flåtekommandoen. Svar.
- Admiral. - Jeg tror at du ikke vil skade oss.
Og at det var derfor du sendte signalet som du visste jeg ville forstå.
- Du er fortsatt der inne, ikke sant? - Ja, delvis.
Men om vi ikke handler, vil mange dø. Her og nå.
Hva er trusselen? Hvorfor har du tatt kontroll over skipene våre?
Kaptein, det er en massiv økning i nøytrinoutstråling midt i kvadranten.
Hvor er kaptein Rios?
Konsentrer deg, rorgjenger. Det er en ordre.
Vis meg hva du ser.
- Hva i helvete er det? - Uklart.
Om tri-kvantumbølgene fortsetter å øke, vil den støte ut en enorm mengde energi.
- Nok til å ødelegge denne sektoren. - Det er en galaktisk hendelse.
Ut ifra våre beregninger kan vi bare beskytte kvadranten
ved å harmonisere flåtens skjold med våre. Derfor trengte vi tilgang til flåten.
Derfor ba du om meg.
Du trengte noen med autoritet som du kunne stole på, og som stolte på deg.
Stargazer, hva skjer?
Vi trengte en venn.
Svar, ellers må vi anta at dere er overvunnet.
Fortell Stjerneflåten at vi aktivt forhandler med borgene,
ellers vil de sprenge oss i lufta.
I og med at du vet mer om borgene enn noen andre om bord,
anse at du er utnevnt av meg, Sju.
Anrop flåten. Admiralen har gitt borgdronningen full kontroll.
Be dem la være å motsette seg.
- Vær dyktig, Agnes. - Som alltid. Iverksetter ruteformasjon.
- Vi har ikke mer tid. - La oss håpe at dette virker.
Harmoniserer flåtens skjold.
Excelsiors harmoni er gal.
Excelsior, skjoldsenderen må rekalibreres. Er det oppfattet?
Oppfattet. Justerer nå og... Raffi?
Elnor?
Det siste jeg husker var La Sirena...
Juster, kadett.
Q. Fordømte Q.
Hva kalte han det? En overraskelse. En gave.
- Nå eksploderer den snart. - Hold dere fast.
Skjoldet holder. Jeg tror det virket.
Du reddet akkurat milliarder av liv.
Det var ideen.
Folkens, ser dere dette?
Hva er det?
Jeg tror vi har sett en transwarpkanal bli skapt,
men den ligner ikke noen jeg har sett før.
Men skapt av hvem?
Selv med vår kollektive viten er ikke svaret på det klart.
Men du vet mer.
Det er en bit av et puslespill
der det endelige bildet er uklart, men forbundet med en trussel.
En som krever omhyggelig observasjon.
Vi ber om et midlertidig medlemskap i Føderasjonen, så vi kan bli her.
Som en portvokter.
Takk, Agnes.
Beklager at jeg ikke kunne si det.
Jeg visste bare at om jeg styrte deg riktig og forklarte det,
ville du skjønne til slutt.
Jeg vil også takke deg fordi du forklarte meg det først.
Jeg kan ikke tro at du ikke ser det.
Jeg lurte på om det ville røpe noe å ha det der,
men du har alltid vært mer smart enn observant.
- Rios. - Ja.
Han og Teresa startet en medisinsk bevegelse sammen.
Mariposas.
- Sommerfuglene. - Ja.
Han ledet dem gjennom vanskelige tider og krevende terreng.
Og hun hjalp alle som trengte hjelp når de trengte det.
Og gutten, Ricardo?
Han satte sammen et team med verdens skarpeste hjerner,
og de fant en måte å helbrede havet og rense himmelen på,
ved å bruke en utenomjordisk organisme
som tanten hans, Renée, oppdaget under Europa-oppdraget.
De kom innom her når de var i byen. Vi ble alle ganske gode venner.
Visste du at Chris kunne drikke, men at Teresa drakk ham under bordet?
Hver eneste gang.
De var gode mennesker.
Og hvordan...
Teresa døde av alderdom, Rios litt tidligere,
i en slåsskamp om medisinske forsyninger i en marokkansk bar.
Det aller beste var at hans siste åndedrag var fra en sigar.
Så han døde slik han levde.
Elnor, dette er til deg.
Å nei. Kjære vene.
For familien, fordi...
...det er jo det vi tross alt er.
Det var fryktelig. Skal det svi sånn?
- Svir det? - Nei.
Så med den skålen er det et sted det er på tide at jeg drar til.
Om dere vil unnskylde meg.
Utrolig.
Jeg ville restaurere den for deg før jeg dro.
Jeg tenkte at du kunne ha godt av å se deg tilbake.
Jeg tror jeg har fått nok av det.
- Det er bedre å se fremover. - Sier du det?
Så hvor skal du?
Jeg skal ut på egne eventyr, Jean-Luc.
Det fins øyeblikk i livet vi er redde for å oppleve på nytt,
og andre vi lengter etter å gjenta.
Selv om tiden ikke kan gi oss nye sjanser...
...kan kanskje mennesker det.
ORIGINALT STAR TREK-TEMA AV
Tekst: S. Marum