Tidligere i Star Trek: Picard...
Du har brug for mig, Agnes.
Hvordan skal du overleve uden mig?
Nu styrer jeg i en periode.
Vent. Jeg har kontrollen.
Ikke længere.
Du har vadet rundt med et stort, fjollet smil,
siden du var låst ind hos den læge.
Hvis du har brug for noget...
Ved du, hun opbyggede klinikken selv?
Det skal du ikke engang overveje, Rios.
Du minder mig lidt om min mor.
Hun elskede også stjernerne.
Og hun kæmpede også.
Hvorfor føles det, som om jeg kender dig?
Åh gud.
- Der er puls. - Vi må have ham på hospitalet.
Jeg kender én.
Gå væk.
Han er stabil, men bevidstløs.
Alt fungerer. Jeg ved ikke, hvorfor han ikke vågner.
Alle hans synapser er i gang.
Hjerneaktiviteten bør være minimal i koma.
Han er fanget derinde.
Jeg kan komme derind med min neurooptiske interceptor.
Når jeg får adgang til hans sind,
kan jeg hacke mig ind i det minde eller den tanke, han fokuserer på.
Hvis vi ikke beskytter Renée, får vi ikke vores fremtid igen.
Picard er nødt til at vågne.
Naturens sande hersker.
Den giver liv.
Tillader liv.
Alligevel ved vi, at den en dag sluger os alle.
Skal vi komme tilbage til sagen?
Ja, lad os det. Skal vi? Ja.
Du må tilgive mig. Jeg er sjældent oppe på himlen.
Hvor var vi?
Jeg tror, du bar over med mig.
Du er bange for små rum, var det sidste, du fortalte mig.
Jeg er ikke ude på at gøre dit job for dig.
Det er ikke mit job at sætte ord på din frygt.
Men det er analyse. Skal vi komme i gang?
Selvfølgelig. Fortsæt.
Manden, der hader små rum,
tilbringer sit liv i det uendelige verdensrum.
Det er næsten for åbenlyst.
Ja, ikke sandt?
Men så vælger manden et liv på et fartøj,
hvor hans eneste mulighed for kontakt med omverdenen er holografisk.
Nu bliver manden mere interessant.
Bekymrer det dig?
Går det dig på, at du ikke er særligt interessant?
Det er ikke mit job at være interessant.
Men vi er vel mere end vores jobs?
Måske ikke. Måske ikke i dit tilfælde.
Selv dine nærmeste venner kalder dig "kaptajn".
- Så... Jean- - Luc, hvem er han?
Disse spørgsmål er absurde.
Jeg har båret over med dig de sidste 40 minutter.
Det her er bare en helt normal mentalevaluering.
Ingen grund til at gå i forsvarsposition.
Du... Du virker lidt urolig.
Du gør mig urolig.
Sandt at sige er dette højst uortodokst.
Det er, som om du er ude efter noget, hvad som helst, der kan...
...trække mig fra hinanden.
Bare så du ved det, så har vi faktisk siddet her i 20 minutter.
Ikke 40 minutter.
Du er nødt til at give mig noget.
Hvis du ikke vil snakke, er det fint.
Jeg skal fortælle nogen, at jeg har tilbragt en time sammen med dig.
Så i mellemtiden er vi fanget her.
Kan du nogen gode vittigheder?
Okay. Fortæl en historie.
- Hvabehar? - En historie.
For eksempel en børnehistorie. En historie for børn.
En hvilken som helst historie.
Det kan være en simpel øvelse, der gør dit sind mere åbent.
Jeg aner ikke, hvor jeg skal begynde.
Nej.
Du kan begynde med den her.
Lav noget, du ved...
Der var engang...
...en dronning...
med ildrødt hår.
Ligesom Solen. Det er rigtig fint.
Fortsæt.
Og hun...
...var af hunkøn.
Historiefortælling er ikke lige dig, hvad?
Nej.
Men sådan var hun.
Hvem?
Dronningen...
...med det røde hår.
"Så vinder du vel", sagde prinsen til den onde troldmand.
"Men lige én ting til."
Troldmanden, der ellers var klar til at pulverisere dem, standsede.
Hans magi var borte.
Stjålet på nøjagtig samme måde, som han oprindelig havde opnået den.
Han var slået på sit eget felt og smeltede,
og alting blev godt igen.
Med tiden glemte de, han nogensinde havde været der.
Men de glemte aldrig lektien:
Der findes ingen bedre læremester end ens fjende.
Hun var en usædvanlig dronning.
Hun tilbragte nemlig sine dage med at fortælle historier.
Måske var det, fordi hun vidste, at hendes tid med ham kun var til låns.
Du er lig din far.
Han udtrykker sig med hænderne, ikke med munden.
Jeg ønsker ikke at være lig ham.
Det er ikke kun skidt, min elskede.
Jeg ønsker at være lig dig.
Ikke desto mindre er du prins.
Du må lære at øge folks mod i farlige tider.
At inspirere dem med din tale.
Det bliver jeg aldrig i stand til.
Jo, du gør. Det ved jeg.
Jeg kender nemlig fremtiden.
Og det gjorde hun på sin vis.
Ligesom et dyr kunne hun mærke fare i sit inderste
før nogen andre tilstedeværende.
Måske havde hun magiske evner, eller også sker det,
når man lever i en verden, hvor der findes uhyrer.
Du skal forstå, hvor højt jeg elsker dig.
Uanset hvad dit liv byder på.
Om jeg kommer til at kende dig for evigt eller kun et øjeblik.
I hvert eneste åndedrag er jeg så stolt af den, du er blevet.
Skynd dig.
Skynd dig, skynd dig.
Løb.
Af sted.
Op med dig.
- - - Nej! - Mor!
STAR TREK PICARD
BYGGER PÅ "STAR TREK: THE NEXT GENERATION"
Hvad foregår der derinde, JL?
- Er du klar? - Ja.
Jurati er stadig forsvundet.
Vi sporer hendes kommunikationsbadge med La Sirenas sensorer,
da hun har opført sig foruroligende.
- Sunget. - Kysset.
- Hvad for noget? - Spørg hende.
Pas nu på, ikke?
- Er du sikker på, det virker? - Ikke det mindste.
Er hun bindegal?
Kyssede hun Rios?
Hvis alt det der begynder igen, så... forlader jeg gruppen.
Jeg mener det. Jeg tror ikke, jeg kan.
Hvad? Nå, dig og mig?
Det er helt anderledes med os.
Vores smerte er smuk og tragisk, og alle elsker at høre om den.
Helt bestemt.
Og vi er hovednummeret.
Jurati og Rios er bifigurer.
Du ved selvfølgelig, hvordan historien ender.
Når vi har lagt alt det her lort bag os, mener du?
Jeg ser noget for mig, og det er os som gamle,
der sidder på bænke i parken
og spænder ben for teenagere med vores stokke.
- Jeg er bedre end dig. - Selvfølgelig.
Starter scanning efter Juratis kommunikationsbadge.
- Hvad gjorde du? - Ikke noget.
Jeg prøvede at gå ind i skibets optiske datanetværk, og det smed mig ud.
SYSTEM: KRYPTERET KAN IKKE TILGÅ DATA
Nu er jeg låst ude.
Af hvem?
Ikke hvem. Hvad.
Det er ikke en menneskelig kryptering. Den er Borg.
Dronningen?
- Hvad har hun gjort? - Aner det ikke.
Hvis vi ikke kan få adgang, og der er noget galt med Jurati,
finder vi hende aldrig.
Og skibet er vores eneste vej hjem.
Forældrestyring slået fra.
Det burde give mig adgang til hans sind.
Det der, du sagde... Med at lade ham føre dig.
Lade ham vise dig, hvordan du hjælper ham ud.
Hvordan?
Gennem blind tro?
Sådan er jeg bare.
Jeg håber, det giver mening derinde.
Hvad er det her?
Har du brug for en pause?
Jeg har det fint.
Jeg var ikke klar over, at Stjerneflåden stadig brugte psykologer som dig.
Stjerneflåden afgør jo egenrådigt, hvad der er fortjenstfuldt.
Er du fortørnet?
Det er sandt. Den menneskelige udgave er tydeligvis en mindreværdig dødelig.
Men der er nogle, der har bygget mure omkring deres sår,
så ikke engang en betazoid kan se igennem.
Du antyder, at det gælder mig.
Du har ikke fortalt historien færdig.
Af og til ender en historie med en fortabt dreng alene i en fangekælder.
Javel.
Hvad skriver du?
At du er håbløst dyster.
Jeg anbefaler, at du fratages
din rang med det samme,
så du ikke fører besætningen på selvmordsmission
bare for at føle noget.
Der er utallige måder at dø på derude.
Hvad er det, man siger?
- Kom nu, Jean- - Luc.
Grav dybere.
Fint. Drengen var alene i...
Nej, vent.
Det var han ikke.
Jeg er Locutus af Borg.
Du er farlig. De er bare ofre.
Du gjorde dem til det, de er. Jeg vil hellere dø som den, jeg var.
Du forsvarede din kultur, og så kasserede du dem.
Picard?
Det er altså dit sind, når du er ædru.
Jeg vil vædde på, Picard er skideskæg efter fem drinks.
Hallo?
Jeg prøver at hjælpe nogen.
Han lader til at tænke på dig.
Hvorfor er du hernede helt alene?
Fordi jeg ikke kan komme væk.
Hun sagde altid, at hvis vi kom fra hinanden, skulle jeg blive her.
Okay.
Det skal nok gå.
Hvem sagde det?
Min mor.
Jeg må blive her. Ellers ved hun ikke, hvor hun skal finde mig.
Du er den eneste, der er hernede, og du virker, som om du er fanget.
Måske skulle jeg hjælpe dig med at komme fri.
Hvordan gør jeg det?
Jeg går ikke uden min mor.
Og du kan ikke bare finde hende.
Du er nødt til at redde hende.
Godt så.
Så lad os prøve det.
Der var et uhyre, der tog hende.
Og alt hernede holder med ham.
Kom! Denne vej!
Den timelange evaluering er afsluttet.
Nu må du godt afslutte sessionen.
Gå bare.
Tilbage til der, hvor du skjuler dig for dig selv.
Jeg var blevet advaret.
Du er stædig.
Det er en af de ting, jeg har hørt om dig.
Har du hørt ting om mig?
Har du forhørt dig om mig?
Jeg har fået nok.
Hvad er det her?
Noget andet!
Definer "noget andet".
Noget...
...andet.
Der foregår noget andet her, og det her er ikke virkeligt.
Jo, det er det, men det er...
Måske.
Men du har kontrol over det.
Ironisk, ikke?
Vi er her alle for din skyld, Picard.
Kun du kan stoppe det.
Sig noget virkeligt.
Én virkelig ting.
Hvorfor tror du, vi er her?
Fordi...
...jeg er fanget.
Det er rigtigt.
Hvad betyder det?
Og hvem er du?
Jeg studerer menneskelivet, og du er kaptajn.
Etisk, Diplomatisk. Kultiveret.
Med sans for kunst og intellektuel tænkning.
Men altid frit svævende, hvad angår hjertet.
Frit svævende?
Relevans?
Hvorfor er det så svært for dig - at åbne dig, Jean- - Luc?
At lukke folk ind?
Du holder dem... Du holder alle på afstand.
For ellers hvad?
Måske er der en udgave af dig selv, du skjuler.
Noget, du frygter andre skal se.
En mere dyster udgave, måske.
En skamfuld hemmelighed?
Skyldfølelse? Hvad er det?
Hvad er det, du definerer dig selv med?
Hvad er nu det?
Hvad er det for en hamren?
Vi ved vist begge, hvor det kommer fra.
- Den altid retskafne Jean- - Luc.
Du nyder, når andre siger det.
Du har brug for, at de siger det, for hvis de gør,
så kan du holde sandheden på afstand lidt endnu.
- Du er så besat af moral, Jean- - Luc,
at den historie, du fortæller mig, handler om det godes sejr over...
Stop!
Det har jeg aldrig sagt!
Og du ved ikke...
...hvad den ender med.
Vi må over til den hvide dør.
Den bevæger sig.
Den befinder sig ikke altid på samme sted, men hun er bag den.
Det er hun altid.
Modtaget. De er lettet, og uret tikker.
Fed rumdragt.
Jeg håber, du har trænet kamp i vægtløs tilstand.
Han er ni år.
- En rummand! - Bedre.
Hans babysitter sprang fra.
Vi lånte noget tøj fra jeres glemmekasse. Jeg håber, det er i orden.
Hvordan har patienten det?
Hvem, Picard? Han har det... fint.
Kan vi lige snakke sammen først?
Skat, nu siger mor nogle grimme ord, ikke?
Jeg har gemt på mange spørgsmål,
men det her er min klinik,
og du låser kraftedeme ikke dørene her.
Mine nøgler.
Du brugte ikke engang de gode bandeord.
Bare... prøv på at være åben for nye idéer.
Hvad fanden er det her?
Procedure.
Hvorfor går du henimod mig som en seriemorder?
Jeg er nødt til at forklare dig noget uden at slå tiden i stykker.
Det her er ikke din rejse.
Du burde ikke være her.
Så ingen vil savne dig, når du dør.
Slip ham.
Han reagerer ikke på Iorazepam. Vi må få ham på hospitalet.
- Det kan vi ikke. - Det gælder liv eller død.
Jeg har ikke udstyret til det her. Han kan dø.
Udstyret? Okay.
Raffi. Jeg har brug for en form for stabilisator. I en fart.
Det er til Picard.
- Hvem taler du med? - Det er til hans hjerne.
Jeg ved ikke, hvad der sker.
- En neuraloscillator. - Gud.
Fokuser på nuet, Teresa.
Okay. Neural. Den påvirker hjernebølger.
Styrke. Frekvens. Fase.
Gammastråler? Tager du gas på mig?
Hvordan kan det her findes?
- Hvem er du? - Fokuser. Du må...
Sig ikke, jeg skal stole på dig!
Slår jeg ham ihjel?
Jeg er ikke læge, men jeg stoler på dig.
Gør du det her med vilje?
Du ønsker ikke at komme fri.
Hvad, hvis denne gang ikke er anderledes?
Hvad, hvis det er det samme som de andre gange?
Det finder du aldrig ud af, hvis du ikke når derhen.
Hvis du ikke går nu, kan du være fanget her for evigt.
Og denne gang er du ikke alene.
Du klarede det. Han er stabil.
Er du fra rummet?
Nej.
Jeg er fra Chile. Jeg er bare... Jeg arbejder i rummet.
I det mindste virker replikatorerne.
Vent, er du inde?
Loggen byggede på en kryptografisk algoritme,
jeg huskede fra Kollektivet.
Godt?
Jeg troede, Agnes havde fjernet alle Borg-programmer fra skibet,
- efter vi styrtede. - Landede.
Jeg ville forstå, hvordan hun brød ind,
så jeg fandt den sidste brug af Borg-kode
i computeren.
Du har ikke rørt din kaffe.
- Det er aldrig sket før. - Jeg fandt det her.
OPTISK DATANETVÆRK OVERVÅGNING
KAMERA 22
KAMERA 16
Det er helt sikkert Borg-kode, hun lægger ind.
Vi må finde hende. Lige nu.
Der findes ingen bedre læremester end ens fjende.
Fortæl mig en historie.
Dig?
Picard.
Jeg... Jeg var ikke... Jeg var...
Mit klargøringsrum.
Hvad er det for en hamren?
Han er et uhyre!
Hun er derinde!
- Hun er derinde! - Hov.
Du...
Hov, du.
Du har bevogtet det i al den tid.
Hende.
Du levede længere end jeg.
Men jeg beholdt mit hår.
Ikke ligefrem en fair byttehandel, vel, min søn?
Du var ubarmhjertig, fader.
Din grusomhed...
Du knuste hende. Du ødelagde hende.
Du er et uhyre.
Er jeg?
Måske.
Men ikke, som du tror.
Du troede ikke, du kunne redde hende fra et uhyre...
Se efter igen.
Tunnellerne.
Du sagde "hold dig væk".
Utallige måder...
Utallige måder at dø på dernede.
Tag dit kæreste eje. Skynd dig.
Kom, vi må af sted.
Det er bare en leg. Gemmeleg nedenunder.
Men jeg er mørkeræd.
Jeg kan ikke trække vejret her.
Vi går derned sammen.
Jeg er ikke ked af det. Alt bliver bedre nu.
Vil du gerne være hos mig?
Mor! Jeg sidder fast.
Mor!
Der gik flere timer, før jeg fandt dig.
Havde du ikke tabt blokken, havde jeg aldrig fundet ud af det.
Din mor led under perioder af frygtelig nedtrykthed...
- Lad være, far! Lad være! - og irrationel begejstring.
Hun havde brug for hjælp, men nægtede at modtage den.
Stop!
- Hjælp mig, Jean- - Luc.
Jeg er så ked af det.
Du må lukke mig ud.
Jeg elsker dig. Vær nu sød.
Intet lys.
Labyrint.
Regnvejr på vej.
Du var aldrig kommet ud.
Men hun...
Hun ville være blevet ved.
Der var intet uhyre, der jagede din mor.
Det var der.
Det var der altid.
Men jeg kunne heller ikke redde hende.
Ikke fra hendes eget sind.
Måske kendte jeg dig aldrig rigtigt.
Du vil udrette så meget med denne smerte.
Du redder verdener med den.
- Luk mig ud, Jean- - Luc. Vil du ikke nok?
Kun du kan redde mig.
Vent.
Der ligger mere bag, ikke også?
Ikke dårligt.
Tak.
Jeg talte til mit barn.
Han er en rummand, der kan få ting til at dukke op ud af den blå luft.
Du lovede det, lille mand. Det er ikke i orden.
Først og fremmest... Jeg er et menneske.
Du godeste.
Når nogen skal overbevise én om, at de er et menneske,
bør de ikke komme i nærheden af ens barn.
Dine instinkter siger dig noget om mig. De er gode.
Det ved jeg.
Ved du, hvor ofte jeg har taget fejl?
Ikke denne gang.
Du er trofast over for den mand.
Du respekterer ham.
Jeg har ikke rigtig kendt min far. Han var der sjældent, så...
Jeg søger mod faderfigurer.
- Hvad mener du? - Picard.
Han føles som en far for mig.
Selvom jeg ikke er som en søn for ham.
Synd for ham.
Hvem du så end er.
Hvem vil du have, jeg er?
En af de gode.
Det er jeg.
Og hvis jeg ikke var...
...ville jeg blive det lige på stedet.
Hvis du lyver, og jeg lod dig komme tæt på mit barn...
...finder de aldrig dit lig.
Ricardo.
Vil du se noget sejt?
Jeg vil vise jer noget.
Velkommen til La Sirena.
Mit skib.
Mit... rumskib.
Jeg vil røre ved alting!
Ved du, hvad det kan betyde?
En Borg-dronning på fri fod i Los Angeles.
Hun er ikke Borg-dronningen. Hold op med at sige det.
Hun er Jurati. Eller hun er...
Præcis. Er det Jurati med lidt Borg-dronning eller omvendt?
Der. Det er i går.
- Måske er hun der stadig. - Jeg ved det ikke.
Mange folks liv kan afhænge af, at vi finder ud af det.
Frøken, frøken! Hov, hov!
Alt det skete i dag.
Jurati?
Det har man ikke lyst til at vågne op til, men vi er på sagen.
Pas på jer selv.
Og hold mig informeret.
Jeg har noget, jeg skal tage mig af.
Renée?
Hun har det fint.
Alt er i orden.
Ingen spor af Q eller den nye.
For nu. Soong.
Picard.
Du reddede hende.
Jeg føler, at vi to lige har foretaget et kvantespring forbi personlige grænser.
Utvivlsomt forbi mine.
Tja...
Hvad med, at jeg giver dig det her?
Romulaner.
Jeg vidste det!
Du kunne være en forfader.
Vi rekrutteres normalt til at vogte vores egne.
Men af og til en lignende art.
Den teknologi kunne være nyttig.
Den er begrænset.
Når jeg slukker, kan jeg først bruge den igen otte timer efter.
Nu må jeg gå rundt hele dagen og skjule min sandhed.
Klarer du den?
Ja. Vi mister tid.
Vi gør mere skade end gavn.
- Missionen, Renée... - Det er ikke missionen, jeg snakker om.
Indgik det hele i Q's plan?
At du oplevede det?
At du genoplever de minder?
Jeg er nødt til at tage højde for det.
Du ved godt, der ligger mere bag, ikke?
Uanset hvad det er, er det irrelevant for det, vi prøver at fikse.
Ikke, hvis han ønsker, du skal vide det.
"Der findes ingen bedre læremester end ens fjende."
Men jeg har ladet ham styre lektionerne.
"Kend dig selv." Det var det, han ønskede.
At jeg skulle kende mig selv.
Hvad nu, hvis jeg lærer, at...
...jeg skal kende ham?
Jeg er ikke helt med.
Jeg har altid opfattet Q som uigennemskuelig.
Men her er han, så sent i mit liv, og han er stadig fokuseret på mig.
Han har brug for denne styrkeprøve.
Han siger, det handler om mig, men det er dybt personligt
og magtpåliggende for ham.
Hvis vi forstår hvorfor, kan vi gå i offensiven.
Det lyder, som om du gerne vil påkalde Q.
Jeg er smigret, men det overstiger nok mine evner.
Måske dine, ja.
Men der er en anden.
Øjeblik. Ikke noget "Hvor er det dejligt at se dig, min nye, gamle ven.
Tak, fordi du blev her et par dage mere"?
Jeg ville ikke spørge, hvis jeg kunne undgå det.
Spørge? Var det det, du gjorde?
Som regel slutter et spørgsmål med et spørgsmålstegn.
Og et opadgående tonefald til sidst, du ved.
Vi har brug for svar nu.
Du kan umuligt ville have mig til at påkalde en Q.
For længe siden, efter en lang og kold krig,
indgik mit folk og Q-kontinuets beboere en våbenhvile.
Beboere?
Jeg kalder dem sgu ikke guder, det er helt sikkert.
Undskyld. Fortsæt.
Vi el-aurianere mener, at mad og drikke forener os.
Så våbenhvilen blev indgået over en flaske.
Den her.
For mit folk vibrerer hver eneste handling.
Hvert et ord giver genlyd.
Metal og væske kan fange et øjebliks halveringstid.
Så når jeg siger, våbenhvilen blev indgået over en flaske...
Så mener du, at selve øjeblikket stadig er derinde?
El-aurianere hører verden som musik.
Spil den rette tone, det rette minde,
find den rette akkord og spil den igen.
Så kan man fange musikerens opmærksomhed.
I vores tilfælde nabolagets venlige Q.
Hvor er han?
Hvad skete der?
Det...
...virkede ikke.
Det forstår jeg ikke.
Hvordan skal vi spore noget, vi ikke forstår?
Hvad er der?
Hvad laver du?
Forstår.
Okay.
Find det igen. Hvor hun knuser glasset.
Den strøm.
Af endorfiner.
Hun prøver at fremskynde processen.
Nanosonderne formerer sig, dronningen bliver stærkere.
Mindre og mindre Jurati.
Hvornår er hun stærk nok til at assimilere andre?
Aner det ikke.
Vi er vidner til en ny dronnings fødsel.
Hvis det sker, så glem sommerfugle.
Hun vil starte et storrige.
Hun kan assimilere hvert eneste væsen på planeten.
Vi bragte Borgerne til Jorden, før menneskeheden kan forsvare sig.
Vi skulle redde fremtiden, men vi har måske dødsdømt den.
Vi har brug for Picard.
Hvad skete der her?
Når en el-aurianer påkalder en Q, dukker en Q op.
Er det ham?
- Hallo? - Vi har lukket.
Der står "åben" på skiltet.
Beklager, ejeren overtrumfer skiltet. Godaften.
Det har altid virket.
Jeg fejrer noget.
En drink, så går jeg. Må jeg ikke nok?
Fint. Hvad? Hvad vil du have?
Lad mig lige tænke over det.
Lad mig nu... se.
Lad mig.
Du er typen, der bestiller en bourbon,
men i virkeligheden gerne vil have hvidvin.
Og læse en kedelig fagbog.
Du er dygtig.
Jeg har erfaring.
Sandt at sige er der ingen grund, jeg kender,
i hele verdens historie, til, at det skulle være slået fejl.
Medmindre der er noget rigtig galt.
Du har virkelig ramt plet.
Bortset fra det med fagbogen.
Jeg er faktisk mere til science fiction.
Hvad med jer?
I er ikke til rumting?
Helt afgjort ikke.
Hold nu op.
Vi kunne alle bruge lidt ekstra oven i alt det ordinære.
I tror vel ikke, vi er alene derude?
Jeg tror, vi er alene hernede.
For mig er videnskab inspirerende.
Science facts, science fiction. Jeg elsker det.
Især det underlige.
Det svært forklarlige.
Jeg snakker ikke om UFO'er, der snupper kvæg
eller laver cirkler i majsmarker.
Jeg snakker om...
Ja, det her.
Øjeblik.
Vent nu lige...
Hvor sjovt.
Jeg har haft et kamerasystem hernede.
Det gik så ofte i kludder, man skulle tro, det var en spøgelsesbar.
Ja, det er nok det.
Men alligevel.
FBI-agenter. Stå stille.
Ydre område.
Stå stille!
Hold hænderne, hvor jeg kan se dem.
- Hvad er det her? - Politiet.
I to følger med mig.
ORIGINALT STAR TREK-TEMA AF ALEXANDER COURAGE
Tekster af: Søren B. Lykke