Detta har hänt...
Du behöver mig, Agnes.
Hur ska du överleva utan mig?
Jag styr nog skeppet ett tag.
Vänta. Jag... har kontroll.
Inte nu längre.
Du har gått omkring med ett fånigt leende
sen du var instängd med den där läkaren.
Om du nånsin behöver nånting...
Visste du att hon skapade kliniken från noll?
Rios, du får absolut inte bli kär i henne.
Du påminner mig en aning om min mor.
Även hon älskade stjärnorna.
Och även hon hade en kamp.
Varför känns det som om jag känner dig?
Herregud.
- Han har puls. - Vi måste ta honom till sjukhus.
Jag känner nån.
Klart.
Han är stabil men medvetslös.
Allt fungerar. Jag vet inte varför han inte vaknar.
Hans synapser är fullt aktiva.
Hjärnaktiviteten borde vara minimal vid koma.
Han är fast där inne.
Jag kan gå in med min neuro-optiska interceptor.
När jag får tillgång till hans hjärna
kan jag hacka in i det minne eller den tanke han är fixerad vid.
Om vi inte skyddar Renée, får vi inte tillbaka vår framtid.
Och Picard måste vara vaken för att vi ska lyckas.
Naturens sanna härskare.
Ger liv.
Tillåter liv.
Och ändå vet vi att den en dag kommer att uppsluka oss alla.
Ska vi fortsätta, då?
Ja. Visst ska vi det.
Ursäkta mig. Jag är så sällan uppe i rymden.
Var var vi?
Du gjorde mig till viljes, tror jag.
Du är rädd för trånga utrymmen, var det sista du sa.
Jag menar inte att göra jobbet åt dig.
Ja. Att sätta ord på din rädsla är inte mitt jobb.
Däremot analys. Så, ska vi?
Visst. Fortsätt.
Den som avskyr trånga utrymmen
tillbringar sitt liv i det oändliga kosmos.
Det är nästan för uppenbart.
Eller hur?
Men sen väljer han ett liv ombord på en farkost,
där hans enda tillgång till det som finns utanför är holografisk.
Nu blir han mer intressant.
Bekymrar det dig alls?
Stör det dig på nåt sätt att du inte är särskilt intressant?
Det är inte mitt jobb att vara intressant.
Men vi är väl mer än våra jobb?
Kanske inte. Kanske inte i ditt fall.
Även dina närmaste vänner kallar dig kapten.
- Så... Jean- - Luc, vem är han?
Den här utfrågningen är absurd.
Jag har gjort dig till viljes i 40 minuter nu.
Det här är en rutinartad psykologisk utvärdering.
Du behöver inte fatta humör.
Du verkar lite illa till mods.
Du gör mig illa till mods.
Ärligt talat är det här mot alla rutiner.
Det är som om du letar efter nåt, för att kunna...
...rota i min hjärna.
Jag kan tala om att vi har varit här i 20 minuter.
Inte 40.
Du måste helt enkelt ge mig nåt.
Om du inte vill prata, så är det okej.
Jag måste kunna säga att jag har tillbringat en timme med dig.
Under tiden är vi fast här.
Kan du några bra vitsar?
Okej. Berätta en historia.
- Ursäkta? - En historia.
En historia för barn. En saga.
Nåt slags historia.
Det kan vara en enkel övning för att hjälpa dig öppna dig.
Jag vet inte var jag ska börja.
Nej.
Varför inte börja med den där?
Hitta på nåt, du vet...
Det var en gång...
...en drottning...
...med eldrött hår.
Som solen. Mycket bra.
Fortsätt.
Och hon...
...var en kvinna.
Att berätta sagor är inte riktigt din grej, va?
Nej.
Men det var hennes grej.
Vem?
Drottningen...
...med det röda håret.
"Du vinner", sa prinsen till den onda trollkarlen.
"Bara en sak till."
Trollkarlen, som var beredd att krossa dem till stoft, stannade upp.
Hans magi var försvunnen.
Stulen tillbaka på samma sätt han hade fått den.
Han var slagen med egna vapen, och smälte.
Och allt var bra igen.
Med tiden skulle man glömma att han ens funnits.
Men man skulle aldrig glömma läxan:
Den bästa läraren av alla är ens fiende.
Hon var en mycket ovanlig drottning,
för hon tillbringade dagarna med att berätta sagor.
Kanske för att hon visste att hennes tid med honom var lånad.
Du är lik din far.
Han uttrycker sig med händerna, inte med munnen.
Jag vill inte bli som han.
Det är inte bara dåligt, kära du.
Jag vill bli som du.
Men du är ju en prins.
Du måste lära dig att lyfta upp människor i tider av stor fara.
Att inspirera dem med dina ord.
Det kommer jag aldrig att kunna.
Jo, det kan du. Jag vet.
För jag känner framtiden.
Det gjorde hon på sätt och vis.
Med ett djurs instinkt kunde hon förnimma fara
före alla andra närvarande.
Kanske var hon magisk, eller kanske blir det så
när man lever i en värld där monster är verkliga.
Jag vill att du förstår hur djupt jag älskar dig.
Oavsett hur ditt liv blir.
Vare sig jag känner dig för evigt eller för några ögonblick,
med varje andetag är jag så stolt över den du ska bli.
Fort.
Fort, fort.
Gå.
Upp med dig.
- Nej! - - - Maman!
BASERAD PÅ "STAR TREK: THE NEXT GENERATION"
Vad pågår där inne, JL?
- Är du redo? - Ja.
Jurati är fortfarande saknad.
Vi använder La Sirenas sensorer för att spåra henne,
med tanke på hennes oroande uppträdande.
- Sjunger. - Kysser.
- Ursäkta? - Fråga henne.
Var försiktig, bara.
- Är du säker på att det fungerar? - Inte alls.
Är hon från sina sinnen?
Kyssa Rios?
Om allt det där börjar igen, hoppar jag av.
Jag tror faktiskt inte att jag klarar det.
Vadå? Du och jag?
Alltså... det är nåt helt annat.
Vår smärta är vacker och tragisk, och alla älskar att höra om den.
Absolut.
Och vi är huvudnumret.
Alltså, Jurati och Rios är som en bihandling.
Och man vet ju hur huvudhistorien slutar.
Vadå, när vi är färdiga med allt det här, menar du?
Tja, jag ser framför mig oss gamla,
sittande på parkbänkar,
sättande krokben för tonåringar med våra käppar.
- Jag är bättre än du på det. - Givetvis.
Initierar skanning efter Juratis kom-bricka.
- Vad gjorde du? - Ingenting.
Jag försökte komma in i skeppets optiska datanätverk, utan framgång.
SYSTEM: KRYPTERAT INGEN DATATILLGÅNG
Nu är jag utestängd.
Av vem?
Inte vem. Vad.
Den här krypteringen är inte gjord av människor, utan av en borg.
Drottningen?
- Vad har hon gjort med vårt skepp? - Jag vet inte.
Om vi inte har tillgång och nåt är fel med Jurati,
hittar vi henne aldrig.
Dessutom är skeppet vår enda väg hem.
Föräldrakontroll avstängd.
Det här bör ge mig tillgång till hans hjärna.
Det där du sa... "Följ hans anvisning."
Låt honom visa hur du ska hjälpa honom.
Hur?
Ett steg i blindo?
Det är så jag fungerar.
Hoppas att det visar sig vara rätt.
Vad är det här?
Behöver du en paus?
Nej, då.
Jag visste inte att Stjärnflottan anlitade psykologer som du längre.
Tja, Stjärnflottan vet ju alltid bäst, eller hur?
Anar jag ogillande?
Det är sant att den mänskliga versionen är mer ringa.
Men en del har byggt såna murar runt sina sår
att inte ens en betazoid kan göra en avläsning.
Du syftar visst på mig.
Du blev aldrig klar med historien.
Ibland slutar historien med en ensam och vilsen pojke i en fängelsehåla.
Okej.
Vad skriver du?
Att du är hopplöst dyster.
Jag rekommenderar faktiskt att du avsätts
från din befälsposition omedelbart,
så du inte tar med besättningen på ett självmordsuppdrag
bara för att känna nåt.
Det finns tusen sätt att dö där ute.
Vad säger du?
- Kom igen, Jean- - Luc.
Gräv djupare.
Okej. Pojken var ensam i...
Nej, vänta.
Det var han inte.
Jag är Locutus av Borg.
Du är farlig. De är bara offer.
Du gjorde dem till det de är. Jag dör hellre som den jag var.
Försvara ditt sätt att leva och kasta sen bort dem.
Picard?
Så här funkar alltså din hjärna när du är nykter.
Hur är du då efter fem drinkar?
Hallå?
Jag försöker hjälpa nån.
Han verkar tänka på dig.
Varför är du här nere alldeles ensam?
För jag kan inte gå härifrån.
Hon sa jämt att om vi blev skilda åt, skulle jag stanna där jag var.
Okej.
Det är okej.
Vem sa det?
Min mor.
Jag måste stanna, annars kan hon inte hitta mig.
Men du är ensam här nere, och du verkar vara fast här.
Så jag tänkte hjälpa dig loss.
Hur ska jag göra?
Jag går inte utan min mor.
Och du måste inte bara hitta henne.
Du måste rädda henne.
Okej.
Då försöker vi göra det.
Ett monster tog henne.
Och allt här nere är på hans sida.
Den här vägen!
Den timslånga utvärderingen är klar.
Du kan avsluta sessionen nu.
Gå nu.
Tillbaka till där du gömmer dig från dig själv.
Nog blev jag förvarnad.
Du är envis.
Det var en av sakerna de berättade om dig.
Har man sagt saker om mig?
Har du frågat om mig specifikt?
Jag har fått nog.
Vad är det här?
Något annat!
Definiera "något annat".
Något...
...annat.
Något annat pågår här, och det här är inte verkligt.
Det är det, men...
Kanske det.
Men allt ligger inom din kontroll.
Ironiskt, eller hur?
Vi är alla här för dig, Picard.
Bara du kan stoppa det.
Säg nåt äkta.
En enda äkta sak.
Varför tror du att vi är här?
För att...
...jag sitter fast.
Vi sitter fast.
Vad betyder det?
Och vem är du?
Jag studerar människans tillstånd, och du är en kapten.
Etisk. Diplomatisk. Kulturell.
Lagd för de sköna konsterna och intellektuellt tänkande.
Och likväl tygellös när det gäller känslor.
Tygellös?
Relevans?
Varför finner du det så svårt - att vara öppen, Jean- - Luc?
Att släppa in andra människor?
Du håller dem... Du håller alla på armslängds avstånd.
Av fruktan för... vadå?
Det kanske finns en version av dig själv som du döljer.
Nåt du är rädd att andra ska se.
En mörkare version, kanske.
En hemlig skam?
Skuld? Vad är det?
Vad är det du definierar dig själv genom?
Vad är det här?
Vad är det för bankande?
Vi vet nog båda varifrån det kommer.
- Den ständigt rättfärdige Jean- - Luc.
Du gillar att höra andra säga det.
Du behöver höra det, för då
kan du skjuta undan sanningen lite längre.
Du är så fixerad vid dygd,
att historien du berättar för mig handlar om hur det goda segrar över...
Sluta!
Jag har aldrig sagt nåt sånt!
Och du vet inte...
...hur det slutar.
Vi måste ta oss till den vita dörren.
Den rör sig.
Den är inte jämt på samma plats, men hon är bakom den.
Det är hon alltid.
Uppfattat, vi lyfter, och klockan startar.
Cool rymddräkt.
Jag hoppas att du har tränat på strid i tyngdlöst tillstånd.
Han är nio.
- En rymdfarare! - Bättre.
Hans barnvakt stack.
Vi lånade lite kläder från ert Upphittat, hoppas att det var okej.
Hur mår patienten?
Picard? Han mår bra.
Kan vi prata först?
Raring, mamma ska använda fula ord.
Jag har tigit med många frågor,
men det här är min klinik,
och du har inte rätt att låsa mina dörrar.
Mina nycklar.
Du sa ju inga bra svärord.
Försök... vara vidsynt, bara.
Vad tusan är det här?
Procedur.
Varför går du mot mig som en seriemördare?
Jag måste förklara nåt för dig utan att avbryta.
Det här är inte din resa.
Du ska inte vara här.
Så ingen saknar dig när du dör.
Släpp honom.
Han svarar inte på lorazepam. Han måste till sjukhus.
- Nej, nej. Inget sjukhus. - Det gäller liv eller död.
Jag har inte rätt utrustning. Han kan dö.
Utrustning? Okej.
Raffi, jag behöver en stabilisator. Genast.
Åt Picard.
- Vem pratar du med? - För hans hjärna.
Jag vet inte vad som händer.
- Nervoscillator. - Herregud.
Teresa, koncentrera dig.
Okej, nerv... Den påverkar hjärnvågorna.
Amplitud. Frekvens. Fas.
Gammavågor? Skojar du?
Är det här verkligt?
- Vem är du? - Fokusera. Du måste...
Om du ber mig en gång till att lita på dig...
Kommer jag att ta kål på honom?
Jag är inte läkare, men jag litar på dig.
Gör du det här med flit?
Du vill inte komma loss.
Tänk om det blir likadant den här gången?
Tänk om det blir likadant som alla gånger förut?
Det får du aldrig veta om du inte tar klivet.
Men om du inte går nu, kan du bli fast här för evigt.
Och du är inte ensam den här gången.
Du lyckades. Han är stabil.
Kommer du från yttre rymden?
Nej.
Från Chile. Men jag jobbar i yttre rymden.
Replikatorerna funkar i alla fall.
Vänta. Är du inne?
Loggen var baserad på en kryptografisk algoritm
som jag mindes från Kollektivet.
Bra?
Jag trodde att Agnes rensade bort alla borg-program från skeppet
- efter kraschen. - Landningen.
Jag ville förstå hur hon bröt sig in i systemet,
så jag tog fram den sista borg-koden
som matades in i datorn.
Du har inte rört kaffet.
- Det händer aldrig. - Det här kom upp.
OPTISKT DATANÄTVERK ÖVERVAKNINGSFILM
Det är absolut borg-koden hon lägger in.
Vi måste hitta henne. Nu.
Den bästa läraren av alla är ens fiende.
Berätta en... Berätta en historia.
Du?
Picard.
Jag var inte... Jag...
Mitt befälsrum.
Vad är det för bankande?
Han är ett monster!
Hon är där inne!
- Hon är där inne! - Vänta.
Du...
Du har vaktat den hela tiden.
Henne.
Du har levt längre än jag.
Men jag fick behålla håret.
Inget rättvist byte, eller hur, pojken min?
Du var obarmhärtig, far.
Din grymhet...
Du förstörde henne. Du knäckte henne.
Du är ett monster.
Är jag?
Kanske det.
Men inte på det sätt du tror.
Du trodde att du inte kunde rädda henne från ett monster...
Titta efter igen.
Tunnlarna.
"Gå inte", sa du.
Tusentals sätt...
Tusentals sätt att dö där nere.
Ta det du älskar. Fort.
Kom. Vi måste gå.
Det är bara en lek. "Kurragömma." Där nere.
Men jag är mörkrädd.
Ja, men jag kan inte andas här.
Vi går. Du och jag.
Jag ska inte vara ledsen. Allt kommer att bli bättre nu.
Vill du vara med mig?
Maman! Jag sitter fast.
Maman!
Det tog flera timmar innan jag fann dig.
Om du inte hade tappat blocket, hade jag aldrig vetat.
Din mor pendlade mellan djupt själsligt mörker...
- Pappa, snälla! - ...och irrationell upprymdhet.
Hon behövde hjälp, men vägrade ta emot den.
Stanna!
- Snälla Jean- - Luc.
Jag är så ledsen.
Du måste få ut mig.
Jag älskar dig. Snälla.
Inget ljus.
Labyrint.
Regnet kommer.
Du hade aldrig kommit ut levande.
Men hon...
Hon hade fortsatt försöka.
Det fanns inget monster som jagade din mor.
Jo, det fanns.
Det fanns det alltid.
Men jag kunde inte rädda henne heller.
Inte från hennes själsliga mörker.
Jag kanske aldrig riktigt kände dig.
Du kan göra så mycket med den smärtan.
Du kan rädda världar med den.
- Släpp ut mig, Jean- - Luc. Snälla du.
Bara du kan rädda mig.
Vänta.
Det ligger mer bakom, va?
Inte illa.
Tack.
Jag pratade med min son.
Han är en utomjording som kan ta fram saker ur tomma luften.
Du lovade, lille man. Inte coolt.
För det första... är jag människa.
Herregud.
När nån måste försöka övertyga dig om att han är människa,
bör du inte låta honom träffa din son.
Du har en magkänsla om mig. En positiv.
Det vet jag.
Gissa hur många gånger jag har haft fel i livet?
Inte den här gången.
Du är lojal mot den där mannen.
Du respekterar honom.
Jag kände aldrig min far riktigt. Han var sällan där, så...
Jag brukar söka upp fadersfigurer.
- Vad menar du? - Picard.
Han känns som en far för mig.
Fast jag inte är en son för honom.
Hans förlust.
Vem du nu är.
Vem vill du att jag ska vara?
En bra kille.
Det är jag.
Och om jag inte var det...
...skulle jag bli det genast.
Om du ljuger, och jag låter dig vara med min son...
...så dödar jag dig.
Oye, Ricardo.
Vill du se nåt coolt?
Jag vill visa dig en sak.
Välkomna till La Sirena.
Mitt skepp.
Mitt... rymdskepp.
Jag tänker röra allt!
Förstår du vad det här kan betyda?
En borg-drottning lös i LA.
Hon är inte borg-drottningen. Säg inte så.
Hon är Jurati. Eller...
Just det. Är det Jurati med lite borg-drottning i sig, eller tvärtom?
Där. Det här var igår kväll.
- Hon kanske är kvar där. - Jag vet inte.
Jag anar att många människoliv hänger på att vi kommer på det.
Miss! Hallå!
Allt det där hände idag.
Jurati?
Inte vad man vill vakna upp till, men vi jobbar på det.
Nåja, var försiktiga.
Och håll mig informerad.
Jag måste ta hand om en sak.
Renée?
Hon mår bra.
Allt är lugnt.
Inga spår av Q eller den nya.
Än så länge. Soong.
Picard.
Du räddade henne.
Jag känner att vi har tagit ett jättekliv förbi personliga gränser.
Åtminstone för min del. Utan tvekan.
Tja...
Jag kan ge dig så här mycket.
Romulansk.
Jag anade det!
Du kan vara en anmoder.
Vi brukar rekryteras att vaka över vår egen art.
Men ibland, liknande arter.
Den tekniken kan vara väldigt användbar.
Den har sina begränsningar.
När jag stänger av, kan jag inte använda den på åtta timmar.
Nu måste jag gå omkring hela dagen och dölja min sanning.
Mår du bra?
Ja. Vi slösar med tiden.
Jag gör mer skada än nytta.
- Uppdraget, René... - Jag pratar inte om uppdraget.
Ingick allt det i Q:s plan?
Att du skulle uppleva det där?
Återuppleva de där minnena?
Jag måste vara skärpt ombord.
Det ligger mer bakom än så, det vet du, va?
Oavsett vad, är det irrelevant för det vi försöker rätta till.
Inte om han vill att du ska veta det.
"Den bästa läraren av alla är ens fiende."
Men jag har låtit honom kontrollera lektionerna.
"Känn dig själv." Det var det han ville.
Känna mig själv.
Tänk om läxan jag lärde mig är att...
...känna honom.
Jag vet inte om jag förstår.
Jag såg alltid Q som outgrundlig.
Men fortfarande, så sent i mitt liv, är han ännu fixerad vid mig.
Han vill att den här prövningen äger rum.
Det handlar om mig, säger han, men det är djupt personligt
och avgörande för honom.
Om vi förstår varför, kan vi gå på offensiven.
Du verkar vilja kalla hit Q.
Jag är smickrad, men det kan vara över min förmåga.
Kanske över din.
Men det finns en annan.
Vänta lite, inget "Så trevligt att ses, min nya gamla vän.
Tack för att du stannade några dagar till."
Jag skulle inte fråga om jag kunde hålla dig utanför.
Fråga? Var det det du gjorde?
För frågor brukar ha ett frågetecken på slutet.
Med höjt tonfall på slutet.
Men vi behöver svar nu.
Du kan inte vilja att jag kallar hit en Q.
För länge sen, efter ett långt kallt krig,
slöt mitt folk och invånarna i Q Kontinuum vapenvila.
Invånare?
Jag tänker verkligen inte kalla dem gudar.
Förlåt mig. Fortsätt.
- Vi El- - Aurier tror att mat och dryck förenar oss.
Så vapenvilan slöts över en flaska.
Den här.
För mitt folk vibrerar varje handling.
Varje ord har resonans.
Metall och vätska kan fånga ett ögonblicks halveringstid.
Så när jag säger att vapenvila slöts över en flaska...
Menar du att själva ögonblicket fortfarande är kvar där inne?
- El- - Aurier hör världen som musik.
Hitta rätt ton, rätt minne,
rätt ackord, och spela den.
Då får man spelarens uppmärksamhet.
I vårt fall, vår bekanta Q.
Var är han?
Vad hände?
Det...
...funkade inte.
Jag förstår inte.
Hur kan vi spåra nåt vi inte förstår?
Vad?
Vad håller du på med?
Förstår.
Okej.
Ta fram det igen. När hon krossar fönstret.
Den kicken.
Endorfiner.
Hon försöker snabba upp processen.
Nanosonderare förökar sig. Drottningen blir starkare.
Mindre och mindre Jurati.
Hur snart blir hon stark nog att assimilera andra?
Ingen aning.
Vi bevittnar födelsen av en ny drottning.
Men om det händer, glöm fjärilar.
Hon vill starta ett nytt imperium.
Hon kan assimilera varje varelse på den här planeten.
Vi förde borgen till jorden innan mänskligheten kunde försvara sig.
Vi skulle rädda framtiden, men vi kan ha dömt den till undergång.
Vi behöver Picard.
Jag menar, vad hände här?
- En El- - Aurian kallade på en Q, en Q kommer.
Är det han?
- Hallå? - Det är stängt.
Jaha, men det står "Öppet" på skylten.
Beklagar, ägare trumfar skylt. God natt.
Det funkar jämt.
Jag firar.
En drink, så går jag. Snälla.
Okej. Vad vill du ha?
Tja. Låt mig tänka.
Låt mig... tänka.
Tillåt mig.
Du är typen som beställer bourbon,
när han egentligen vill ha vitt vin.
Och krypa ner och läsa tråkig facklitteratur.
Du är väldigt skicklig.
Jag har hållit på ett tag.
Sanningen är att det saknas skäl vad jag vet
i tidens historia, till att det här ska misslyckas.
Såvida inte nåt är verkligt fel.
Du identifierade mig på pricken.
Utom det där med facklitteratur.
Jag gillar mest science fiction.
Och du?
Inte direkt rymdtypen?
Definitivt inte.
Kom igen.
Vi behöver alla nåt extra i vår trista tillvaro.
Ni tror väl inte att vi är ensamma i universum?
Jag tror att vi är ensamma här.
För mig handlar vetenskap om strävan.
Vetenskap, fakta eller fiktion. Jag älskar allt.
Särskilt det märkliga.
Det oförklarliga.
Jag menar inte UFO:n som hämtar upp boskap
eller gör figurer i sädesfält.
Jag pratar om...
...tja, det här.
Vänta.
Vad är det här?
Märkligt.
Jag hade en kamera här förut.
Den krånglade så mycket att man kunde tro att baren var för spöken.
Ja. Så är det nog.
Hur som helst.
FBI. Stå still.
Yttre skyddsområdet.
Rör er inte!
Håll händerna synligt.
- Vad är det här? - Rättsmyndigheterna.
Ni två måste följa med mig.
STAR TREKS LEDMOTIV AV ALEXANDER COURAGE
- Undertexter: Bengt- - Ove Andersson