Hej, bonjour till vår nya familj.
Vi är så glada att presentera oss.
- Roberta. - Och Beverly.
Vi hoppas att vår närvaro här ska göra livet lätt för er.
Lämna det till proffsen. Vi ska få Dorothy på fötter igen.
Från Montclair till Monterey har vi haft patienter hundrafalt.
Så oroa er inte.
Bobbie och Bev fixar allt.
Jättebra.
Det var tänkt för hyresgäster, som inkomstkälla,
men det blev aldrig av.
Det renoverades på 50-talet, tror jag. Av ägarna före Dorothys föräldrar.
Det är här framme till höger.
Genom grinden kommer man direkt ut i parken.
- Jaha. - Jag förstår.
Mössfestival varje torsdag.
- Jösses, jag avskyr… - Tack.
Ett trappsteg till, Bev.
Det är dörren här till höger.
Här.
Där finns en internradio så att ni kan prata med Dorothy.
Leanne skulle först bo här, men vi flyttade henne till övervåningen.
Dorothy ville ha henne närmare bebisen.
Det är inte direkt nåt flådigt ställe,
så om vi kan göra nåt för att det ska bli hemtrevligare…
Ett hus har känslor, vet du.
Det här huset behöver bara lite kärlek.
Det här duger bra åt oss.
Okej, jättebra.
Vi finns där uppe om ni behöver nåt.
Jo, Dorothy bad er komma till hennes rum när ni är klara.
Ja, vi kommer upp strax, kära du.
Okej, bra. Välkomna.
Hur är det med Shining-tvillingarna?
De installerar sig i sin lägenhet.
Allt var bra förut.
Dorothy fattar inte vad hon har gjort.
Är de från kulten, tror du?
Visst är det så.
Nåja, du har din parkarmé överallt.
Tveksamt om kulten är sofistikerad nog att köra Trojanska hästen här.
Du känner dem inte som jag gör.
Leanne, jag kollade deras referenser som du bad.
De verkar schyssta.
Du kanske ska ge dem en chans.
Du kanske ska titta närmare.
Det finns säkert nåt. Nåt i deras historia.
Ett fejkat namn, en felaktig tidsangivelse, en dödsruna, nånting.
De tror att jag är dum.
Att jag inte vet att attacken kommer.
Vet de inte vad jag gör med folk som hotar mig?
Ni två är anställda för att få mig upp ur sängen så snart som möjligt.
Läkarna säger att jag kanske aldrig kan gå igen, men jag vägrar tro det.
Ursäkta om vi verkar förvånade.
Men vi träffas sällan patienter med så mycket vilja som du.
En del av vårt jobb är att hjälpa dig förstå hur läkandet går till.
Ibland behöver kroppen tid, bara.
Inte min kropp.
Jag ska försöka allt.
Allt.
RENGÖRINGSMEDEL FÖR ETT GLADARE HEM
GAHL EDEN SASSON ASTROLOGIN 2022
- God morgon, vännen. - Hej.
God morgon.
Vad är det?
Den här japanska damen är mästerlig på att organisera.
Den här boken kommer att förändra ditt liv.
Jaha. Så omtänksamt. Tack.
Var det nåt mer?
Det måste vara svårt att se din syster gå igenom det här,
och vi känner den spända stämningen i huset.
Men du behöver inte oroa dig längre, kära du.
Allt ska äntligen bli bra.
Hej, raring. Hur har du sovit?
- TANT BOBBIE - TANT BEV
Tre, två, ett.
- Ja. - Bra jobbat.
Det här är hopplöst.
Säg inte det.
Jag har redan gjort de här övningarna.
Jag gjorde dem i flera veckor på sjukhuset.
Jag är exakt där jag var för fyra månader sen.
Vi måste tänka utanför ramarna här.
Ryggraden är kopplad till allt, kära du.
Det är möjligt att det är nåt kognitivt eller fysiskt
som ligger i vägen.
Menar ni att jag inte vill tillräckligt?
Nej då, inte alls.
Om min son gråter i sitt rum kan jag inte gå till honom.
Jag kan inte veta om han är rädd, hungrig eller har ont.
Jag kan bara lyssna till hans gråt.
Och han får undra varför mamma inte kommer.
Jag vill försöka komma på fötter.
Ska du inte jobba idag?
Jag är ledig idag. Jag ska filma hela kvällen sen.
Okej.
Vad är allt det här?
Det är för Dorothy.
Det här är en bok om att uttrycka kärlek, från Bev och Bobbie.
En subtil antydan om att jag inte kan kommunicera med min fru.
Den här är nog min.
Du borde inte låta Bev och Bobbie sitta till doms över dig, Sean.
Det gör jag inte. Jag tänkte bara att det här är en trevlig gest.
Tja, trevligt att se dig laga mat igen.
Vi blev oroliga.
Var är tanterna?
De är där uppe hos Dorothy.
- Leanne tror att de är från kulten. - Inte alls.
Hon är övertygad.
- De har beställt en massa från Amazon. - Kan du ta ner det dit?
Nej. Det är skitläskigt där nere.
Julian, jag är upptagen.
Alla i huset är upptagna, så kan du bära ner det där?
Okej.
Nej.
DIN SÄNG BEHÖVDE BYTAS!
Nej.
PLACERAT EFTER FÄRG!
Nej.
ORDNING OCH REDA.
Nej, nej, nej.
SOCIALA FÄRDIGHETER FÖR UNGA
Dra åt helvete.
Skit i det.
Är du säker? Vi brukar inte tillråda…
Jag är redo.
Nåja, ta god tid på dig. Det är ingen tävling.
Jag måste bara framåt nu.
Försiktigt.
- Lägg armen runt mig. - Okej.
Försiktigt.
- Använd överkroppen. - Ja.
- Jag stöttar dig. - Jag är bakom dig.
- På tre. - Okej.
- Ett, två… - Okej.
- …och upp. Såja. - …tre. Bra.
- Går det bra? - Okej.
Okej. Och här, Dorothy.
- Här. Ge mig handen. - Bra.
- Har du den? - Ja.
Jag har den andra. Jag är nästan klar.
Nästan klart. Jag ska bara…
Vi har dig.
Okej? Okej.
Ja!
Jag visste att jag kunde.
Bra jobbat, Dorothy.
Ja, verkligen. Nu ska du sätta dig igen.
Nej. Jag vill försöka ta ett steg.
Kanske en annan gång.
Nej, vi prövar nu, när jag är uppe.
- Dorothy, du är kanske inte redo för det. - På tre.
- Ett, två, tre. - Använd magen.
Åh…
Helvete.
Vad tusan hände?
Hemska saker.
Bli inte nedslagen för att du inte klarade det än.
En dag är du redo.
Du bör stanna i sängen minst en vecka.
Ge dig själv tid att återhämta dig.
Det måste finnas nåt annat vi kan pröva.
Nån av era alternativa metoder?
Visst, vi kan överväga det.
Försök att inte mista hoppet, Dorothy.
Gå, är ni snälla.
Jag behöver vara ensam ett tag.
En knapp till. Sådär ja.
Är du redo? Upp, upp, upp.
Okej.
Är den här menad att håna mig?
Håna dig?
Det är en varning, va?
Jag vet inte vad ni väntar på. Fortsätt. Gör det ni tänkte göra.
Leanne, vi köpte den dockan av amishfolket i Lancaster.
Vi tänkte att Jericho skulle gilla den.
Vi ville inte göra dig upprörd.
Jericho behöver inte era leksaker.
Och håll er borta från mitt rum.
Sjukhuset bakom mig är ett av många…
- Dorothy? Dorothy. - …som är överfulla.
ASTRALPROJEKTION
Jag hörde dig första gången.
…sköterskorna försöker desperat möta sina patienters behov.
Allt verkar gå åt skogen här, visst?
…inget urskiljbart mönster i galenskapen i Philadelphia…
Är du hungrig?
Jag såg de hemska puddingarna Bobbie och Bev gav dig.
Minns du det här?
Pithivier med anka och tryffel.
Den enda maträtt som nästan gjorde att jag hoppade av kockskolan.
Fortfarande den mest komplicerade maträtt jag gjort.
Men du ville smaka den, så i fyra månader
prövade jag mig fram tills jag började komma nära.
Du är enda skälet till att jag är kock.
Enda skälet till att jag är nånting alls.
Vill du smaka?
Jag tar hellre puddingen.
…har bett beredskapsmyndigheten om hjälp
åt sjukhus och andra vårdinstitutioner som börjar bli överfulla.
Det är en skrämmande tid att vara Philadelphia-bo.
Tillbaka till dig, Walker.
Du, vad har den där stackars pajen gjort dig?
Pithivier. Det är ingen paj.
Dorothy ville inte ha den.
Det var väntat.
- Ja. - Kära Sean.
Ja.
Det är en sak vi vill prata med dig om.
Vad är det?
Vi känner att Dorothy snabbt håller på att tappa hoppet.
Hon hade ett bakslag idag.
Men det är inte bara det.
Leanne misstror oss djupt.
Hon är en väldigt arg flicka.
Julian vägrar öppna sig för oss,
fast det är tydligt att han kämpar med nånting.
Och kvinnan du älskar så, är förbittrad på dig.
Vi kan bara inte förstå varför.
Om er avsikt är att upplysa mig om det faktum att min familj har det skitjobbigt
är ni för sent ute. Det vet jag redan.
Ursäkta oss om det lät krasst.
Men vi tror att enda sättet vi alla kan hjälpa Dorothy att läkas är uppriktighet.
Så säg precis vad du tänker.
Berätta vad det är vi inte förstår.
Jag vet inte.
Berätta, vännen.
Jag tror…
…att den här familjen inte fungerar bra ihop.
Vi har lidit många förluster, flera här i huset.
Dorothy och Julians mamma, till exempel. Och andra.
Jag förstår.
Vi trodde nog det.
Tillåt oss att föreslå nåt rätt radikalt.
Kom. Vi tar varandras händer.
Du behövde inte säga ja till det här.
Bev, kom och stå bredvid mig, är du snäll.
Förlåt att jag är sen.
Du sa ju att du inte ville ha med det här att göra.
Jag ändrade mig.
Tack alla för att ni är här.
Jag vet att några av er har reservationer, vilket jag helt förstår.
Dorothy, den här seansen är för dig.
Dags att säga dina intentioner.
Högt?
Ja, tack. Andarna lyssnar redan.
Okej.
Jag behöver bara lite vägledning.
Jag tror att jag behöver lite hjälp.
Om…
Vad händer?
- Bobbie blir kärilet. - Självklart.
Vad gör man annars en tisdagskväll?
Jag ser en tunnel framför mig.
Underbart vitt ljus strömmar in från andra sidan.
Och en stilla bris.
Passagen.
Ta fram det första föremålet. Mitt i cirkeln, tack.
Vi har vår första besökare.
Det är en man med mörkt hår.
Och mild energi. Han vinkar.
Betyder bokstaven B nånting för dig?
B?
Eller R. Det är svårt att urskilja.
R? Farbror Robert.
Robert?
Ja. Han nickar.
Det är pappas yngre bror.
- Det var hans cigarrer. - Du tror väl inte att…
Nästa föremål, tack.
En kvinna kommer gående mot oss.
Märkligt, hon är lite lik dig, Dorothy.
Hennes hår är eldrött.
Mamma.
Du kan inte mena allvar.
Hon visar mig ett minne.
De kan göra det.
Var det nätter då du sov hos henne? Mardrömmar?
Herregud. Hela tiden.
Hon var den enda som kunde trösta mig.
Jag hade nästan glömt det där.
Andarna visar oss syner av en anledning.
- Om jag får uttolka? - Varsågod.
Jag tror att hon försöker säga till dig att det är okej att behöva stöd.
Den lilla flickan är kvar där inne.
Det här är så dumt.
Hon talar direkt till dig nu, Julian.
Jaså, minsann?
Din mor säger att det är dags att du förlåter dig själv.
Människor gör misstag.
Det är nåt mer.
Vad är det?
Jag vet inte hur jag ska uttrycka det. Det är en varning.
En varning?
Hon visade mig det här huset, men det är annorlunda.
Färgen flagnar. Väggarna och golvet ruttnar.
Jag har aldrig sett en så tydlig syn.
Hon för mig ut på gatan. Jag ser nåt genom fönstren.
En mörk skugga rör sig, som ett svart ovädersmoln.
Det känns iskallt. Ont.
Det är fjättrat vid det huset, vid den här familjen.
Nu hör jag nånting.
Ett barn gråter.
Ett barn?
Vår mormor miste ett barn en gång. Kan det vara hennes?
- Sean. - Vi måste avbryta det här.
Vad händer?
Jämrandet. Det gör ont i öronen.
Bobbie, vi måste sluta nu.
Han är desperat. Ingen kommer till hans hjälp.
- Det här är åt helvete. - Varför kommer de inte?
Vänta, nej. Ta reda på vad som hände.
Vad?
- Nej, det är över. - Vad var det?
- Det här är över. - Vem var det?
Ja.
Det är dags att stänga porten till den andra sidan.
Jag har ett föremål kvar.
Okej. Ta fram det.
Vill du inte titta på den?
Känner du igen den?
Det var den ni letade efter i mitt rum, eller hur?
Nu har ni funnit den.
Jag har aldrig sett den där förut,
men jag kan göra mitt bästa för att avläsa…
Ta upp den.
- Minns du hur man använder den? - Leanne.
Först sticker man ut mina ögon.
Sen skär man från axeln ner till armbågen och låter mig förblöda.
Och sen sätter man eld på mig, eller hur?
Så kom igen. Vad väntar ni på?
Herregud. Det här är vansinne.
Jag har ingen aning om vad du pratar om.
"Ett falskt vittne blir inte ostraffat, den som främjar lögn skall förgås."
Så berätta för alla vilka ni egentligen är.
Leanne.
Kära nån.
Låt mig vara.
Sean, tänd lyset!
Är du oskadd?
Ingen fara med henne.
- Såja, Bobbie. - Jag är ledsen.
Leanne! Du kan inte slita kläderna av alla som kommer hit!
Hon hör inte till dem. Jag måste bli säker.
Leanne, gå till ditt rum!
Vadå?
Du har gjort ett misstag. Du har skämt ut dig.
Det är dags att du går.
Hör du vad jag säger?
Vi vill inte ha dig här.
Du glömde nästan ditt vapen.
Låt mig vara.
Varför tittar du på mig så där?
Vad försökte du göra?
Vad menar du?
Hur långt hade du gått om hon haft ärr på ryggen?
Vill du verkligen veta det?
Ja. Det vill jag nog.
Jag hade dödat henne, tamejfan.
Jag har sett till dem. Ingen fara.
Bobbie säger att sån förvirring och aggression
är rätt vanlig i såna situationer.
Det är oftast barnen till patienten.
De tror att Leanne känner sig hjälplös. Jag försökte förklara…
I alla fall, de tänker inte sluta här.
Bra.
Blåbärspannkakor.
De brukade jämt få dig att le.
Allt är så annorlunda nu.
Du måste försöka förstå det.
Jag ska filma tills imorgon. Klarar du dig här?
- Sean? - Ja?
Kan du lämna pannkakorna?
Jag är trött på pudding.
Visst.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson