Hallo. Bonjour til vår nye familie.
Vi er så glade for å presentere oss.
- Roberta. - Og Beverly.
Vi håper vi vil gjøre livet deres lekende lett.
Overlat det til proffene. Vi skal få Dorothy på beina.
Vi har hatt hundrevis av pasienter, fra Montclair til Monterey.
Så ikke bekymre dere.
Bobbie og Bev er her for å bli.
Så bra.
Vi skulle ha leieboere der for å tjene litt ekstra, men kom aldri så langt.
Det ble pusset opp på 50-tallet, tror jeg. Av eierne før Dorothys foreldre.
Det er til høyre her nede.
Porten fører rett til parken.
- Ok. - Skjønner.
Det er hattefestival hver torsdag.
- Gud, jeg hater… - Takk. Bev, ett trinn til.
Det er døren til høyre.
Sånn, ja.
Det er en hustelefon her, så dere kan kontakte Dorothy.
Leanne skulle flytte ned hit, men vi flyttet henne opp.
Dorothy ville ha henne nærmere babyen. Jeg vet det ikke er så glamorøst,
så hvis vi kan hjelpe dere med å gjøre det mer komfortabelt…
Et hus har følelser, vet du. Dette trenger bare litt kjærlighet.
- Dette passer oss fint. - Flott.
Vi er rett opp trappen hvis dere trenger noe.
Dorothy ville at dere skulle stikke innom.
Vi går opp snart, kjære deg.
Greit, bra. Velkommen.
- Står til med Shining-tvillingene? - Finner seg til rette i den nye boligen.
Alt var i orden.
- Dorothy aner ikke hva hun har gjort. - Tror du de er fra sekten?
Klart de er det.
Du har parkhæren din overalt.
Tviler på at sekten er sofistikert nok til å benytte en trojansk hest.
Du kjenner dem ikke slik jeg gjør.
Leanne, jeg sjekket referansene deres, som du ba om.
Alt virket greit. Kanskje du kan gi dem en sjanse.
Kanskje du må lete hardere.
Det vil være noe i historien deres.
Et falskt navn, en manglende tidsperiode, en nekrolog, noe.
De tror jeg er dum.
At jeg ikke vet at et angrep kommer.
Har de ikke hørt hva jeg gjør mot folk som truer meg?
Jeg har ansatt dere for å få meg ut av senga så fort som overhodet mulig.
Legene sa at jeg kanskje aldri vil gå igjen, men det tror jeg ikke på.
Tilgi oss hvis vi ser overrasket ut.
Det er sjeldent vi ser pasienter som er like entusiastiske som du er.
En del av jobben vår er å hjelpe deg med å skjønne hvordan helbredelsen vil se ut.
Noen ganger trenger kroppen bare tid.
Ikke min. Jeg prøver hva som helst.
Hva som helst.
RENSENDE BLANDING FOR ET LYKKELIGERE HJEM
ASTROLOGI I 2022
- God morgen, vennen. - Hei.
God morgen.
Hva skjer?
Denne japanske kvinnen er en organiseringsmester.
Den vil forandre livet ditt.
Det var veldig omtenksomt. Takk.
Var det noe mer?
Jeg vet det er tungt å se at søsteren din gjennomgår dette.
Og vi kjenner den anspente energien overalt i huset.
Men du trenger ikke å bekymre deg lenger, søtnos.
Ting forandrer seg endelig.
Hei, engel. Hvordan har du sovet, lille venn?
- TANTE BOBBIE - TANTE BEV
Tre, to, én.
- Ja. - Godt jobbet. Ok.
Dette er håpløst.
Ikke si det.
Jeg har gjort disse øvelsene.
Jeg har drevet med disse øvelsene i ukevis på rehabiliteringssenteret.
Og jeg er der jeg var for fire måneder siden. Vi må tenke nytt.
Ryggraden er knyttet til alt, kjære deg.
Det er mulig at det er noe kognitivt eller psykisk som står i veien for deg.
- Sier du at jeg ikke ønsker det nok? - Nei, på ingen måte.
Hvis sønnen min gråter nede i gangen, kan jeg ikke gå til ham.
Jeg aner ikke om han er redd eller sulten eller i smerte.
Jeg kan bare høre på at han gråter.
Og han lurer på hvorfor mamma ikke kommer.
Jeg vil prøve å reise meg.
Skal du ikke jobbe?
Jeg har fri. Jeg skal på innspilling hele natten.
Ok. Så hva er alt dette?
Til Dorothy.
Dette er en bok om kjærlighetsspråk fra Bev og Bobbie.
De insinuerer at jeg ikke vet hvordan jeg skal kommunisere med kona mi.
- Dette er nok mitt kjærlighetsspråk. - Du burde ikke la Bev og Bobbie dømme deg.
Nei. Det er… Jeg tenkte bare at det var en fin gest.
Det er fint å se deg lage mat igjen. Vi var bekymret for deg.
- Hvor er bestemødrene? - Oppe sammen med Dorothy.
- Leanne tror de er fra sekten. - De er ikke det.
Hun er overbevist.
- De bestilte masse greier fra Amazon. - Kan du ta det med ned?
- Nei. Det stedet skremmer meg. - Julian, jeg er opptatt.
Alle er opptatt, så kan du ta det med ned?
Greit.
Nei.
TRENGTE OPPGRADERING!
Nei.
SORTERT ETTER FARGE!
Nei.
RYDDIG ROM RYDDIG SINN.
Nei, nei, nei.
SOSIALE FERDIGHETER
Faen ta dere!
Faen.
Er du sikker på dette? Vi ville ikke vanligvis anbefalt…
Jeg er klar.
Ta deg god tid. Det er ikke et kappløp.
- Jeg må bare fremover. - Rolig. Legg armen din rundt meg.
- Rolig. - Bruk overkroppen.
- Jeg støtter deg. - Jeg er bak deg.
- På tre. Én, to… - Ok.
- …og opp. Sånn, ja. - …tre.
- Går det bra? - Ok.
- Greit. Her, Dorothy. Gi meg hånden din. - Greit. Bra.
- Har du den? Greit. - Ja.
Her er den andre. Snart i mål.
Snart i mål. Jeg skal bare…
Vi har deg.
Ok? Ok.
Ja!
- Jeg visste jeg kunne gjøre det. - Godt jobbet, Dorothy.
- Ja, virkelig. Nå får du sette deg igjen. - Nei. Jeg vil prøve å ta et steg.
- En annen gang, kanskje. - Nei. Nå, mens jeg er oppe.
- Dorothy, du er kanskje ikke klar for det. - På tre.
- Én, to, tre. - Bruk magen.
Å gud…
Gud bedre!
- Hva i helvete skjedde? - Fryktelige, fryktelige ting.
Ikke bli motløs bare fordi du ikke greide det ennå.
En dag vil du være klar.
Du burde holde senga i minst en uke.
Gi deg selv tid til å komme deg.
Det må være noe annet vi kan prøve.
En av deres alternative metoder?
- Vi kan absolutt vurdere det. - Prøv å unngå å miste håpet, Dorothy.
Vennligst gå.
Jeg trenger å være litt alene.
Én knapp til. Sånn.
Og du er klar. Klar? Opp.
Ok.
Håner dere meg?
- Håner deg? - Det er en advarsel, ikke sant?
Hva venter dere på? Gjør det dere skal gjøre.
Leanne, vi kjøpte dukken fra amishene i Lancaster.
Vi tenkte Jericho kunne like den.
- Vi mente ikke å gjøre deg opprørt. - Jericho trenger ikke lekene deres.
Og hold dere unna rommet mitt.
Sykehuset er et av mange
- som er helt fulle. - Dorothy? Dorothy?
ASTRALPROJEKSJON
- Jeg hørte deg den første gangen. - Sykepleierne leter etter løsninger.
Ting går til helvete her.
Det er ikke noe tydelig mønster ved galskapen i Philadelphia…
Tenkte du var sulten.
Jeg så de forferdelige puddingene Bobbie og Bev har tatt med til deg.
Husker du denne? Pithivier med and og trøffel.
Den eneste retten som nesten fikk meg til å slutte på kokkeskolen.
Den mest kompliserte retten jeg har laget.
Men du ville smake den, så jeg prøvde og feilet i fire måneder.
Du er grunnen til at jeg er kokk. Du er grunnen til at jeg er noe.
Vil du smake?
Vil heller spise puddingen.
…har bedt FEMA om hjelp til sykehusene og andre fasiliteter som blir overveldet.
Det er en skummel tid å bo i Philadelphia. Tilbake til deg, Walker.
Hva har den stakkars paien gjort mot deg?
Pithivier. Det er ikke en pai. Dorothy ville ikke ha den.
Jeg tenkte meg det.
- Ja. - Sean, kjære deg.
Ja.
Det er noe vi vil diskutere med deg.
Hva er det?
Vi føler at Dorothy raskt mister håpet.
Hun opplevde et tilbakeslag i dag.
Men det er ikke bare det.
Leanne har sterk mistillit til oss.
Hun er en veldig sint jente.
Julian nekter å åpne seg for oss,
selv om det er tydelig at han sliter med noe.
Og kvinnen du elsker så høyt, er bitter mot deg.
Og vi skjønner bare ikke hvorfor.
Hvis intensjonen deres var å opplyse meg om at familien min er et eneste kaos,
- er dere for sent ute. Jeg vet det alt. - Unnskyld hvis det virket taktløst.
Men vi tror at vi bare kan hjelpe Dorothy med å leges ved å være ærlige.
Så la oss legge kortene på bordet. Fortell oss hva det er vi overser.
- Jeg vet ikke. - Fortell oss det, vennen.
Jeg tror…
Familien bearbeider ikke ting så godt.
Vi har mistet mange. Mange av dem i dette huset.
Dorothy og Julians mor, for eksempel. Og andre.
Jeg skjønner.
Vi tenkte at det kunne være tilfellet.
Tillat oss å foreslå noe ganske radikalt.
- Kom. La oss ta hverandre i hendene. - Du trengte ikke å si ja til dette.
Bev, kan du stå ved siden av meg?
Beklager at jeg er sen.
Du sa du ikke ville ta del i dette.
Ombestemte meg.
Takk for at dere er her.
Jeg vet at noen av dere hadde betenkeligheter, og det skjønner jeg.
Dorothy, denne seansen er for deg. På tide å bestemme hensikten.
Høyt?
Ja, takk. Åndene lytter allerede.
Ok.
Jeg trenger bare litt veiledning.
Jeg tror jeg bare trenger litt hjelp.
Hva foregår?
- Bobbie blir mediet. - Selvfølgelig. Hva ellers på en tirsdag?
Det er en tunnel foran meg.
Strålende hvitt lys skinner fra den andre siden.
Og en lett bris.
Passasjen.
Kom med den første gjenstanden. I midten av sirkelen, takk.
Vi har vår første besøkende.
Det er en mann med mørkt hår.
En mild energi. Han vinker.
Betyr bokstaven B noe for deg?
B?
Eller R. Det er ikke helt tydelig.
R? Onkel Robert.
Robert?
Ja. Han nikker.
Det er pappas lillebror.
- Det var sigarene hans. - Du kan ikke tro…
Neste gjenstand.
En kvinne går mot oss.
Underlig. Hun ligner litt på deg, Dorothy. Håret hennes er rødt som ilden.
Mamma.
Tuller du?
- Hun viser meg et minne. - De kan gjøre det.
Hendte det at du sov sammen med henne om natten? Mareritt?
Herregud. Stadig vekk.
Hun var den eneste som kunne trøste meg. Det hadde jeg nesten glemt.
Det er en grunn til at åndene viser oss synene.
- Kan jeg få tolke det? - Vær så snill.
Jeg tror kanskje hun prøver å fortelle deg at det er greit å trenge støtte.
Den lille jenta er fortsatt der inne.
- Dette er teit. - Hun snakker rett til deg nå, Julian.
Gjør hun det?
Moren din sier at det er på tide at du tilgir deg selv.
Folk gjør feil.
Det er noe mer.
Hva er det?
Jeg er ikke sikker på hvordan jeg skal si det. Det er en advarsel.
En advarsel?
Hun viser meg dette huset, men det er annerledes.
Malingen flasser. Veggene og gulvene råtner.
Jeg har aldri sett et så tydelig syn.
Hun plasserer meg ute på gata. Jeg kan se noe gjennom vinduene.
En mørk skygge beveger seg rundt, som en svart stormsky.
Den føles iskald. Ond.
Den er bundet til dette huset, festet til denne familien.
Jeg hører noe nå.
Det er en baby som gråter.
Baby?
Bestemoren vår mistet et barn. Kan det være hennes?
- Sean. - Vi må slutte.
Hva skjer?
Jammerskrikene. Jeg får vondt i ørene av dem.
Bobbie, vi må slutte nå.
Han er desperat. Ingen kommer for å hjelpe ham.
- Dette er sykt. - Hvorfor kommer de ikke?
Nei. Finn ut hva som skjedde.
Hva?
- Nei, dette er over. - Hva var det? Hvem var det?
Ja.
Det er på tide å lukke døren til den andre siden.
- Jeg har fortsatt en gjenstand. - Ok. Kom med den.
Vil du ikke se på den?
Gjenkjenner du den?
Det var den du lette etter på rommet mitt. Vel, nå har du funnet den.
Jeg har aldri sett den før, men jeg kan gjøre mitt beste for å…
Plukk den opp.
- Husker du hva du gjør? - Leanne.
Først tar du ut øynene mine.
Så skjærer du fra skulderen til albuen min og tapper blodet.
Så setter du fyr på meg, eller hva?
- Sett i gang. Hva er det du venter på? - Herregud. Dette er galskap.
Jeg aner ærlig talt ikke hva du snakker om.
"Falske vitner slipper ikke straff, den som farer med løgn, går til grunne."
Fortell alle hvem du virkelig er.
Leanne.
- Jøye meg. - Kom deg vekk.
Sean, skru på lyset!
Er alt i orden?
Det går bra.
- Kom, Bobbie. - Unnskyld.
Leanne! Du kan ikke rive klærne av alle som kommer inn i dette huset!
Hun er ikke en av dem. Jeg måtte bare forsikre meg.
Leanne, gå til rommet ditt!
Hva?
Du gjorde åpenbart en feil. Du har dummet deg ut.
Nå må du gå.
Hører du meg? Vi vil ikke ha deg her.
- Holdt på å glemme våpenet ditt. - La meg være i fred.
- Hvorfor ser du på meg slik? - Hva prøvde du å gjøre?
Hva, Julian?
Hvor langt hadde du gått hvis hun hadde hatt arr på ryggen?
- Vil du virkelig vite det? - Ja. Jeg vil egentlig det.
Jeg ville ha drept henne, for faen.
Det går bra med dem.
Bobbie sier at slik forvirring og aggresjon er vanlig i slike situasjoner.
Vanligvis er det barna til pasienten.
De mener at Leanne føler seg hjelpeløs. Jeg prøvde å forklare…
Uansett, de skal ingen steder.
Bra.
Blåbærpannekaker. De pleide å få deg til å smile.
Ting er bare annerledes nå.
Du må prøve å forstå det.
Jeg skal på innspilling hele natten. Vil det gå bra med deg?
- Sean? - Ja?
Kan du la pannekakene være igjen her? Jeg er litt lei av pudding.
Greit.
Tekst: Espen Stokka