Goddag og bonjour til vores nye familie.
Vi er glade for at kunne præsentere os.
- Roberta. - Og Beverly.
Vi håber, vores tilstedeværelse vil gøre livet let.
Overlad det til fagfolk. Vi skal nok få Dorothy på benene.
Vi har set hundredvis af patienter fra Montclair til Monterey.
Så bare rolig.
Bobbie og Bev er kommet for at blive.
Flot.
Det skulle have været lejet ud, men det blev aldrig til noget.
Det blev sat i stand i 50'erne, tror jeg. Af ejerne før Dorothys forældre.
Det er nede til højre.
- Lågen her fører direkte ind i parken. - Javel ja.
Der er hattefestival om torsdagen.
- Åh, den dumme... - Tak.
- Et trin ned, Bev. - Det er døren til højre.
Her er det.
Her er et samtaleanlæg, så I kan tale med Dorothy.
Leanne skulle have boet her, men vi flyttede hende ovenpå.
Så var hun tættere på babyen.
Det er ikke det mest glamourøse, så hvis vi kan gøre det hyggeligere...
Et hus har jo følelser. Det her trænger bare til lidt kærlighed.
- Det er helt fint. - Godt.
Vi er lige deroppe, hvis I mangler noget.
- Dorothy bad jer komme op, når I er klar. - Vi kommer om et øjeblik.
Godt. Velkommen.
- Og tvillingerne fra Ondskabens hotel? - De er ved at komme på plads.
Alt gik fint. Dorothy aner ikke, hvad hun har gjort.
- Tror du, de er fra kulten? - Selvfølgelig.
Du har jo din parkhær overalt.
Kulten er næppe udspekuleret nok til at få smuglet nogen ind.
Du kender dem ikke.
Leanne, jeg tjekkede deres anbefalinger, som du bad mig om.
De virker reelle nok. Kan du ikke give dem en chance?
Måske skal du være mere grundig.
Der må være noget i deres fortid.
Et falsk navn, en manglende periode, en dødsannonce, et eller andet.
De tror, jeg er dum.
At jeg ikke ved, de vil angribe.
Ved de ikke, hvad jeg gør med trusler?
Jeg har hyret jer til at få mig ud af den seng så hurtigt som muligt.
Lægerne siger, jeg aldrig vil gå igen, men det tror jeg ikke på.
Tilgiv os, hvis vi virker overraskede.
Vi ser sjældent patienter med så stor entusiasme som dig.
Vores opgave er også at hjælpe dig med at forstå, hvad helbredelse er.
Nogle gange skal kroppen bare have tid.
Ikke min.
Jeg vil gøre alt.
Alt.
RENSELSE FÅ ET LYKKELIGERE HJEM
ASTROLOGI 2022
- Godmorgen, min ven. - Nå, hej.
Godmorgen.
Hvad så?
Den her japanske dame er en mester i oprydning.
Den vil ændre jeres liv.
Det er meget betænksomt af jer. Tak.
Var der andet, I ville?
Jeg ved godt, det er svært at se din søster i den tilstand.
Vi kan mærke den anspændte energi i hele huset.
Men du behøver ikke bekymre dig mere, min kære.
Nu ændrer det sig omsider.
Hej, min engel. Har du sovet godt?
FRA TANTE BOBBIE OG TANTE BEV
Tre, to, en.
- Ja. - Det var flot. Okay?
- Det er håbløst. - Det må du ikke sige.
Jeg har lavet de øvelser.
Jeg har lavet øvelserne i ugevis til genoptræningen.
Og alt er som for fire måneder siden. Vi må tænke alternativt.
Rygsøjlen er forbundet til alt, min ven.
Det er muligt, at noget kognitivt eller psykisk kommer i vejen.
- Mener du, at jeg ikke vil det nok? - Nej, slet ikke.
Min søn græder nede for enden af gangen, og jeg kan ikke gå ned til ham.
Jeg aner ikke, om han er bange eller sulten eller har ondt.
Jeg kan bare høre ham græde.
Og han forstår ikke, hvorfor mor ikke kommer.
Jeg vil prøve at rejse mig.
- Skal du ikke på arbejde? - Jeg har fri i dag. Vi optager i nat.
Okay. Hvad er alt det?
Til Dorothy.
Det her er en bog om kærlighedssprog fra Bev og Bobbie.
En diskret hentydning til, at jeg ikke kan kommunikere med min kone.
Det er vist min.
Du må ikke lade Bev og Bobbie dømme dig, Sean.
Det gør jeg heller ikke. Jeg ville bare være sød.
Det er rart, at du laver mad igen. Vi var bekymrede.
- Hvor er besserne? - Ovenpå hos Dorothy.
- Leanne tror, de er fra kulten. - Det er de ikke.
Hun er overbevist.
- De har købt en masse på Amazon. - Stil det nedenunder.
- Nej, jeg hader at gå derned. - Julian, jeg har travlt.
- Alle har travlt, så bær det nedenunder. - Okay.
Nej.
OPGRADERET SENG
Nej.
FARVEKODET
Nej.
RENT OG RYDDELIGT
Nej, nej, nej.
SOCIALE FÆRDIGHEDER
Fuck jer!
For helvede.
Er du sikker? Vi anbefaler normalt ikke...
- Jeg er klar. - Tag dig god tid. Det er ikke et kapløb.
- Jeg skal bare fremad. - Forsigtig. Læg armen om mig.
- Rolig. - Brug overkroppen.
Jeg er lige bag dig.
- På tre. - En, to...
- Og op. Sådan. - Er du okay?
Godt. Her, Dorothy. Giv mig din hånd.
- Har du den? - Ja.
Her er den anden. Rolig, jeg er der næsten.
Lad mig lige...
Vi har dig.
- Okay? - Ja!
- Jeg vidste, jeg kunne. - Flot, Dorothy.
Ja, meget flot. Nu skal du ned at sidde igen.
- Nej, jeg vil tage et skridt. - Måske en anden gang.
Nej, nu, mens jeg står op.
- Dorothy, du er måske ikke klar. - På tre.
- En, to, tre. - Brug maven.
Åh gud...
For fanden da...
Hvad skete der?
Frygtelige, frygtelige ting.
Du må ikke miste modet, bare fordi du ikke kan endnu.
En dag er du klar.
Du bør blive i sengen i mindst en uge.
Giv dig selv tid til at komme dig.
Der må være noget andet, vi kan prøve.
En af jeres alternative metoder?
Vi skal nok overveje det.
Du må ikke miste håbet, Dorothy.
Vær søde at gå.
Jeg trænger til at være lidt alene.
Og sidste knap. Sådan.
Så er du klar. Op med dig.
Sådan.
Er det en hån?
- En hån? - Det er en advarsel, ikke?
Hvad venter I på? Gør, hvad I skal gøre.
Leanne, vi købte den dukke af amish-folkene i Lancaster.
- Vi ville glæde Jericho med den. - Vi ville ikke gøre dig vred.
Jericho behøver ikke jeres legetøj.
Og hold jer fra mit værelse.
- Hospitalet her er et af mange overfyldte. - Dorothy? Dorothy?
Jeg hørte dig første gang.
...sygeplejerskerne er desperate efter en løsning...
Det går virkelig skidt her.
...intet mønster i vanviddet i Philadelphia...
Du må være sulten.
Jeg så de ækle buddinger, Bobbie og Bev har givet dig.
Kan du huske den?
Ande- og trøffel-pithivier.
Den eneste ret, der nær havde kostet mig kokkeuddannelsen.
Den sværeste, jeg har lavet.
Du ville smage den, så jeg forsøgte i fire måneder, før det næsten lykkedes.
Du er grunden til, jeg er kok.
Du er grunden til, jeg er noget.
Vil du smage?
Jeg vil hellere have budding.
...har bedt FEMA hjælpe de overbebyrdede hospitaler.
Det er uhyggelige tider for Philadelphias borgere.
Tilbage til dig, Walker.
Hov, hvad har den stakkels tærte gjort dig?
Pithivier. Det er ikke en tærte. Dorothy ville ikke have den.
Det kan jeg regne ud.
- Sean, min ven. - Ja.
Der er noget, vi gerne vil tale med dig om.
Hvad?
Vi føler, at Dorothys håb er hastigt svindende.
Hun havde et tilbageslag i dag.
Men det er ikke kun det.
Leanne nærer stor mistillid til os.
Hun er en meget vred pige.
Julian nægter at åbne sig for os,
selvom det er tydeligt, at han kæmper med noget.
Og den kvinde, du elsker så højt, hader dig.
Vi kan simpelthen ikke forstå hvorfor.
Hvis jeres mål er at oplyse mig om, at min familie er noget rod,
så ved jeg det allerede.
Undskyld, hvis det virkede ufølsomt.
Men vi mener, at vi kun kan helbrede Dorothy, hvis vi er ærlige.
Så lad os få det hele ud på bordet.
Hvad er det, vi overser?
- Jeg ved det ikke. - Sig det nu, søde ven.
Jeg tror...
Jeg tror ikke, familien kan magte ting.
Vi har lidt mange tab, mange her i dette hus.
Dorothy og Julians mor for eksempel. Og flere andre.
- Javel. - Det tænkte vi nok.
Tillad os at foreslå noget temmelig radikalt.
Kom. Nu tager vi hinanden i hånden.
Du behøver ikke gøre det.
Bev, vil du stå ved siden af mig?
Undskyld.
- Du ville jo ikke være med? - Jeg ombestemte mig.
Tak, fordi I kom.
Jeg ved, at nogle af jer har forbehold, hvilket jeg forstår.
Dorothy, denne seance er for din skyld.
Nu skal du ytre dine hensigter.
- Højt? - Ja tak. Ånderne lytter allerede.
Okay.
Jeg har bare brug for noget vejledning.
Jeg tror... Jeg tror bare, jeg har brug for lidt hjælp.
Om...
Hvad sker der?
- Bobbie bliver mediet. - Selvfølgelig.
Det er jo tirsdag aften.
Der er en tunnel foran mig.
Strålende hvidt lys kommer ind fra den anden ende.
- Og en mild brise. - Passagen.
Læg første genstand frem. Midt i cirklen, tak.
Vi har vores første gæst.
Det er en mand med mørkt hår.
En mild energi. Han vinker.
Siger bogstavet B dig noget?
- B? - Eller R. Jeg kan ikke rigtig se det.
R? Onkel Robert?
Robert?
Ja. Han nikker.
- Fars lillebror. Det er hans cigarer. - Du tror vel ikke...
Næste genstand, tak.
Der kommer en kvinde hen mod os.
Mærkeligt. Hun ligner dig, Dorothy. Hendes hår er rødt som ild.
Mor.
Hold nu op.
- Hun viser mig et minde. - Det kan de godt.
Var der nætter, hvor du sov sammen med hende? Onde drømme?
Gud, ja. Hele tiden. Hun var den eneste, der kunne trøste mig.
Det havde jeg næsten glemt.
Ånderne har et formål med at vise os synerne.
- Hvis jeg må fortolke? - Endelig.
Jeg tror, hun forsøger at fortælle dig, at det er i orden at have brug for støtte.
Den lille pige er stadig derinde.
- Hvor er det åndssvagt. - Hun taler direkte til dig nu, Julian.
Gør hun det?
Din mor siger, at det er på tide, du tilgiver dig selv. Alle begår fejl.
Der er noget andet.
Hvad?
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal sige det. Det er... en advarsel.
En advarsel?
Hun viser mig huset her, men... det er anderledes.
Malingen skaller af. Væggene og gulvene rådner.
Jeg har aldrig haft så tydeligt et syn.
Hun fører mig ud på gaden. Jeg kan se noget gennem vinduerne.
En mørk skygge, der bevæger sig omkring, som en sort uvejrssky.
Den føles iskold. Ond.
Den er tøjret til huset, fastgjort til familien.
Nu kan jeg høre noget.
Et barn, der græder.
Barn?
Vores bedstemor mistede engang et barn. Kan det være hendes?
- Sean? - Vi stopper nu.
Hvad sker der?
Vrælene. Det gør ondt i mine ører.
Bobbie, vi stopper nu.
Han er desperat. Ingen kommer og hjælper ham.
- Det er sindssygt. - Hvorfor ikke?
Vent. Find ud af, hvad der skete.
Hvad?
- Stop så. - Hvad var det?
- Stop. - Hvem var det?
Ja.
Nu skal døren til den anden side lukkes.
- Jeg har en genstand. - Okay. Læg den frem.
Vil du ikke se på den?
Genkender du den?
Det var den, I ledte efter på mit værelse.
Nu har I fundet den.
Jeg har aldrig set den før, men jeg kan forsøge at læse den...
Tag den.
Ved du, hvordan man bruger den?
Først stikker du mine øjne ud.
Så snitter du fra min skulder ned til albuen og lader mig forbløde.
Så sætter du ild til mig, ikke sandt?
Gør det dog. Hvad venter du på?
Det er jo vanvittigt.
Jeg ved helt ærligt ikke, hvad du snakker om.
"Et falsk vidne vil blive straffet, og en løgner vil blive fanget."
- Fortæl nu de andre, hvem du er. - Leanne.
Slip mig!
Sean, tænd lyset!
- Er du okay? - Hun har det fint.
- Kom her. - Undskyld.
Leanne! Du kan ikke flå tøjet af alle, der kommer ind i huset!
Hun er ikke en af dem. Jeg skulle bare se.
Gå ind på dit værelse!
Hvad?
Du tog tydeligvis fejl. Det var pinligt for dig.
Nu skal du gå.
Hører du mig?
Du må ikke være her.
- Du glemte dit våben. - Lad mig være.
- Hvorfor ser du sådan på mig? - Hvad prøvede du på?
Hvad, Julian?
Hvor langt var du gået, hvis hun havde haft ar på ryggen?
- Vil du gerne vide det? - Ja, det vil jeg faktisk.
Jeg havde slået hende ihjel.
De har det fint.
Bobbie siger, at den slags er ret normalt i disse situationer.
Som regel er det patientens børn.
De mener, Leanne føler sig hjælpeløs. Jeg forklarede...
- Nå, de tager ingen steder. - Godt.
Blåbærpandekager. De fik dig altid til at smile.
Alt er bare anderledes nu.
Det må du prøve at forstå.
Jeg skal filme i nat. Klarer du dig?
- Sean? - Ja?
Lad bare pandekagerne stå. Jeg er lidt træt af budding.
Selvfølgelig.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve