Džerikas.
Mamytė šalia!
Šis patiekalas turi būti ypatingas.
Nenoriu suerzinti jos skrandžio.
Per kelis pastaruosius mėnesius ji priprato prie prėsko ligoninės maisto.
Ar šįryt tau nereikėjo duoti interviu „GQ“ žurnalui?
Dorotės pirmoji diena namuose, jai gali manęs prireikti.
Dorotei labiausiai reikia įprasto ritmo.
Turėtum eiti.
Turėčiau likti.
Iki pietų mes čia tikrai patys išsiversime.
Eik, renkis.
„GQ“ laukia.
Labas rytas.
- Ne. Juk sakiau Šonui. Nenoriu… - Na, Šonui teko išvykti į darbą.
Bet nesijaudinkit, jis žino, kad esate gerose rankose.
Kur mano sūnus?
- Gerai, truputį atsisėskim… - Neliesk manęs.
Man viskas gerai.
Jums skauda, Dorote.
Aš pasveiksiu. Eik lauk.
Suprantu, kad jums skaudu, tačiau nebūtina elgtis taip grubiai.
Taigi, jei manęs prireiktų, paskambinkite šiuo varpeliu.
Daugiau jūsų šiandien niekas netrukdys.
Kad galėtumėte pailsėti.
Avižų košės ji nė nepalietė.
Gražiai atrodai.
Kaip manai, galėtum paruošti?
Turėtų būti nesunku, o Dorotei tikrai patiktų.
Noriu pabūti su Džeriku iki pietų.
Taip, skonis bus kitoks, nei jei pagamintų Šonas.
Gerai jau.
Lijana, nežinau, ar galime myluotis, kai Dorotė namuose.
Šonas turi dirbti. Dorotė turi sveikti.
Tad mes pabūsime jais.
Masinis kraustymasis iš centro į priemiesčius
yra labai aktuali tema tarp Filadelfijos senbuvių.
ŽIAURIŲ NUSIKALTIMŲ BANGA
Ar mūsų nuostabus istorinis miestas praranda savo žavesį?
Marša, ilgametė gyventoja ir trijų vaikų mama, pasidalino savo nuomone.
Filadelfija nebe tokia, kaip anksčiau.
Miestas tapo purvi…
Neturėtumėte šito žiūrėti.
Mūsų miestas toks pat gražus, kaip anksčiau.
Džiulijanas paruošė jums šakšuką. Kaip miela, tiesa?
Mes pamanėme, kad jums patiktų aštresnis maistas.
Kur mano brolis? Noriu jį pamatyti.
Galbūt netrukus.
Kaip jaučiatės?
Niežti… ir skauda.
Ir nenoriu, kad sukinėtumeisi aplink mane.
Paprašysiu jūsų gydytojo, kad padidintų vaistų dozę.
Metas valgyti.
Dorote.
- Nagi. Tik vieną kąsnelį. - Ne.
Štai taip.
Suprantu, jūs netyčia.
Šonas minėjo, kad jūsų skrandžiui reikės laiko prisitaikyti.
Pažiūrėkit, kai ką jums parodysiu.
Paruošiau jums dovaną sugrįžimo namo proga.
Pasiuvau ją iš senų Džeriko drabužėlių,
kuriuos jis išaugo, kol jūsų nebuvo.
Jis kaip reikiant paaugo.
TAS MAŽAS PARŠELIS…
Atsikratyti senų drabužėlių -
motinos darbas.
Ne tavo.
Atėmei iš manęs ir šitai.
Sveikas, kas gero?
Ar viskas gerai? Dorotė man neatsiliepia.
Viskas gerai.
Ji tiesiog ilsisi.
Tu Lijanos spintoje?
Galvojau, nori pakalbėti taip, kad niekas negirdėtų.
Gerai, gali paprašyti, kad Dorotė man paskambintų? Noriu pakalbėti.
Nesijaudink, Šonai. Gerai? Blogiausia jau praeityje.
Suprantu, kad pykstate ant manęs.
Bet tai, kas nutiko ant laiptų, buvo nelaimingas atsitikimas.
Ir atsiprašau dėl antklodės.
Derėjo pasiklausti.
Su mumis papietaus netikėtas svečias.
Mano mielas berniukas.
Mamytė tavęs labai pasiilgo.
Duok jį man.
Tik jei suvalgysite du kąsnius.
Dar du. Tokius pat.
- Ateik. - Gerai.
- Labas.
- Eisi pas mamytę? - Labukas.
- Koks tu didelis. Dievulėliau. - Padėsiu tave.
Gerai ropoji?
Taip?
Žinot, manau, kad jau netrukus jis vaikščios.
Taip.
Žinau, kol kas negaliu tavęs pakelti,
bet kai galėsiu, nepaleisiu tavęs.
Taip. Ir tuomet niekuomet nebeišskirsim, mažyli.
Gerai. Manau, šiandienai užteks.
Ne, paturėjau jį vos minutę.
Negalite savęs alinti, Dorote. Gydytojo nurodymai.
Prašau.
Nekenčiu tavęs.
- Labas. - Labas.
Viskas gerai?
Dorotė ką tik grįžo iš ligoninės.
Ji galvoja, kad žino, kas jai geriausia, bet nežino.
Ji sakė, kad…
Kartais…
Geriausia parodyti žmonėms, kad jais pasitiki.
Kas gero, Tobi?
Ką čia veiki?
Šonas paprašė sutvarkyti keletą reikalų, kol jis filmuosis.
Tad pasisukinėsiu aplink.
Ką tu čia veiki?
Dorotei.
Sveika, gražuole!
Atėjau aplankyti mūsų kovingosios karalienės.
Ji dabar ilsisi. Gal kitą kartą?
Ji man parašė žinutę.
Aš pati užlipsiu.
Tik… Atsiprašau.
- Iš „Miel“ restorano? - Iš „Fiore's“.
Dieve, kaip skanu.
Mano draugei - kas geriausia.
Atnešiau Dorotei gėlių.
Kurtne, gali uždaryti duris?
Sveika.
Ką tu čia veiki?
Dorotei viskas gerai? Ji man paskambino ir paprašė grįžti namo.
Ji tau paskambino?
Matei, kas vyksta lauke?
Šonai, Dorotė tave kviečia.
Kas vyksta?
- Reikės naujos talpos. - Žinau!
Pirmiausia pastebėjome…
Kurių galų?
- Švaru. - Gerai, leidžiu.
Turiu.
- Patalinės blakės. - Šlykštu!
Rodos, visame kvartale.
Čia parašyta patikrinti siūles.
Šūdas!
Rodos, jos ropinėja ant manęs.
Ką darysime su Dorote?
Dieve. Skambinu Frenkui!
Kas vyksta?
Ei.
Jūsų skambutis mums labai svarbus.
- Prašome nepadėti ragelio… - O, šūdas.
…mes netrukus atsiliepsime.
Jūsų skambutis mums labai svarbus.
Prašome nepadėti ragelio,
mūsų atstovas netrukus su jumis susisieks.
Jėzau.
Tėti?
Tavo žiniai, nesiruošiu sugadinti savo kostiumo.
Jis - Tomo Fordo.
Iškvietėte naikintojus?
Laukiu jau 30 minučių, bliamba.
O, Viešpatie.
Kaip Dorotė?
Nebuvau viršuje. Ji man rašinėja žinutes.
Nemanau, kad galėsime ją pernešti, tad nežinau, ką pasakyti.
Palikim taip.
Nėra reikalo jos gąsdinti. Palauksime pagalbos.
Bandydama pasijudinti, ji gali susižeisti.
Jai viskas gerai. Manau, Lijana su ja.
Nejudėkit.
Ką darai?
Rūpinimasis savimi labai padeda.
Žinau, kad pastaruoju metu buvote kaip nesava. Tai padės.
Lijana.
Aš skusdavau savo dėdę. Atmušiau ranką.
Kur visi? Kur Kurtnė?
Manau, ji duše.
Duše?
Žinot, nereikėjo skambinti Kurtnei ar Šonui.
Juk mums viskas gerai. Mudviem.
Lijana, atstok nuo manęs!
Puiku, paliksiu pusiau skustą, jei to norite.
O gal truputį paryškinkime?
- Štai, paryškinsime. - Ką, ne!
Šūdas!
Į sveikatą.
Taigi, ar galiu išdrįsti
ir pakalbėti apie tai, kad dulkini auklę?
Kam kalbėt, kam patylėt.
Kurtnė su tavimi jau kiek, devynis ar dešimt mėnesių?
Kada baigsis jos galiojimo laikas?
Su ja aš laimingas, Džiulijanai. Su visomis bent kurį laiką taip buvo.
Ar tu laimingas su ja? Aukle?
Lijana.
Nežinau.
Jaučiuosi…
Negaliu paaiškinti.
Kurių galų?
Atvažiavau, vos tik paskambinai, bet turim čia kitų reikalų.
Dorote, nenoriu tavęs gąsdinti, tačiau prisiveisė patalinių blakių.
Blakių?
Dieve mano! Visą dieną kasausi!
Visas kvartalas jų pilnas.
Jas dabar naikina, bet viskas vyksta labai lėtai.
Niekas nežino, iš kur jos, bet aš tave iš čia išnešiu.
- Nesijaudink. - Nesijaudinti?
Ar supranti, kokioje padėtyje atsidūriau?
Galėčiau pamėginti pats tave pernešti.
- Ne. - Nagi, leisk tau padėti.
Jei tau skaudės, nebenešiu.
Ne! Verčiau būsiu sukapota blakių nei leisiu tau mane paliesti.
Kaip gali taip sakyti?
Palikai mane vieną su ja.
Dorote.
Paduok man telefoną.
Atsiųsk Kurtnę.
Nenorėjai apsirengti prašmatnaus kombinezono?
Man viskas gerai.
Kas negerai?
Nieko.
Nesuprantu.
Nesvarbu, kiek duočiau tau, Šonui, Dorotei.
Jūs vis tiek visą laiką nelaimingi.
Ne viskas taip paprasta.
Siaubingas jausmas, kai visi tą priima kaip savaime suprantamą dalyką, supranti?
Labai erzina. Tarsi kažkas ropinėtų tau po oda.
Dorotei metas nusilengvinti.
Mes čia kalbamės.
Eik. Paskambink, kaip sakiau, gerai?
Tau viskas bus gerai?
Man viskas bus gerai.
Jums reikia mano pagalbos.
Nelaimių pasitaiko.
Bet aš visuomet šalia, kad viską po jūsų sutvarkyčiau, tiesa?
Pakelkit rankas.
Aš išskalbsiu.
Šūdas.
Kada atvažiuos naikintojai?
- Po trijų valandų. - Po trijų valandų!
Mane pastatė į galą. Mūsų kaimynai sumokėjo trigubai.
Ten šeši sunkvežimiai. Vienas iš jų mums padės.
- Aš nueisiu! - Palauk…
Atsiprašau.
PATALINĖS BLAKĖS
- Ei! - Sveikas.
Apskambinau visus prakeiktus parazitų naikintojus šiame mieste,
gyvenu štai čia, po galais.
Neabejoju, kad rasite laisvų žmonių, kurie galėtų mums padėti,
ir aš būsiu laimingiausias žmogus, bliamba.
Taip, ne aš sugalvojau taisykles, brolau.
Gal surastumėte, kas galėtų padėti?
Tuoj grįšiu.
- Nuostabu, tiesa? - Dieve.
Jos dovanų su kiekviena diena tik daugėja. Turėtumėte jausti pagarbą.
Apie ką čia kalbat?
Ji tą padarė, kad apsaugotų mus nuo tų, kurie nori mums pakenkti.
Nejaugi nesuprantat? Karas jau čia pat.
Ji saugo mus. Saugo jūsų šeimą.
Dieve, jūs tikrai ne iš šio pasaulio.
Atleiskit, jei nuliūdinsiu,
bet, manau, tai tik higienos trūkumo ir aplaidumo pasekmė, o ne vudu.
Tu tai jauti, tiesa? Kai esi šalia jos?
Ji tarsi užburia, norisi sekti paskui ją.
Tai - jos galia.
Tu dar neišėjai?
Taip, manęs paprašė palaukti, kol išeis naikintojai.
Man labai gaila. Nenorėjau, kad čia įstrigtum.
Tu nekalta.
Mano abuela pagamindavo man šį padažą, kai mano diena nenusisekdavo.
Kai manęs nepriimdavo į futbolo ar krepšinio komandą.
Tik pasakysiu, kad jai dažnai tekdavo ruošti šį padažą.
Pagalvojau, kad šiandien visiems praverstų skanus maistas paguodai.
Paruošei jį man?
Aha.
Skanu?
Skanu.
Gerai.
Kas ten?
O Dieve.
Suvalgysiu tiek kąsnių, kiek tik pasakysi. Tik atnešk man mano sūnų.
Anksčiau jums patikau.
Mes šokdavome.
Sodindavome gėles.
Dalindavomės paslaptimis.
Tarp mūsų mergaičių, pamenat?
Kas nutiko?
Aš supratau, kas tu esi.
Kas aš esu?
Esi blogis.
Norit sužinoti paslaptį, Dorote?
Aš pradedu pažinti žmones, kurie jus supa.
Šonas ir Džiulijanas jus labai myli.
Bet, manau, kad dar labiau jie bijo manęs.
Anksčiau man tai nedavė ramybės, tačiau dabar apie tai beveik nebegalvoju.
Tiesą sakant, manau, kad jie taip bijo,
jog turbūt nė kojos nekels į šį kambarį,
žinodami, kad aš esu čia.
Net jei imtumėte rėkti.
Šiuo metu turite tik mane.
- Kiek namų buvo užkrėsta? - Ką?
Kiek namų buvo užkrėsta?
Nežinau. Penkiolika? Dvidešimt? Beveik visas kvartalas.
Nesuprantu. Išėjau nebaigęs duoti interviu „GQ“,
ir dabar jie prašo, kad rytoj vėl atvykčiau pas juos ilgesniam interviu.
Jaučiuosi neklystantis.
- Nuostabu, šefe. - Nagi, mieloji.
Mano oda dega, Frenkai. Ištrauk mane iš šio namo!
Dorote?
Lijana.
Kas jos?
Pasamdžiau slauges, kurios čia gyvens ir padės man.
Mudvi su Kurtne visą dieną ieškojome variantų.
Ką? Kodėl?
Manau, pati žinai, kodėl.
Gali eiti.
Tu šios kovos nelaimėsi, Lijana.
Labai stengiuosi nesupykti.
Išvertė Akvilė Katilienė