-Jösses, är ni kvar än? -Beklagar.
Mikey glömde fästena.
Vi fick skicka nån till Conshohocken efter dem.
Gör klart snart, är ni snälla. Jag väntar gäster.
-Absolut. -Okej.
Vad pågår?
Sean skulle prata med dig. Har han inte gjort det?
Hur många lagar du mat till?
Jäklar. Jag skulle ju berätta för dig.
Ja, det skulle du.
Då får vi prata om det nu.
Det får vi göra.
Leanne, vi har bjudit hit lite folk…
Vi kan inte lita på främlingar, har jag sagt.
Låt mig tala färdigt, kära du.
Vi har stått på en väntelista i åtta veckor,
och det blev en öppning.
Alltså, jag hade inte sagt ja annars,
men det här kan vara vår enda chans att skapa en värdig gemenskap för Jericho.
Vad vore jag för mor om jag inte tog chansen?
Vi är en familj.
Vi ska ta såna beslut gemensamt.
Ja, du har rätt.
Jag borde ha talat med dig först.
Jag ber om ursäkt.
Vi fullföljer det inte om det inte känns bra för dig.
Men om det hjälper har vi chattat online allihop,
och jag lovar att du inte behöver oroa dig.
De är precis som vi.
De är mödrar. Som jag.
Mödrar?
Ja, hjärtat. Mammor och bebisar. Inget mer.
Behöver Jericho allt det här?
Åh, han är vaken.
Jag går. Oroa dig inte.
Ska jag sätta på honom särskilt fina kläder?
För bjudningen?
Jag är klar på övervåningen.
Med monitorerna.
Jag kan visa hur de fungerar om du vill.
Nej, tack.
Du måste vara mr Gallagher.
Riley, eller mr Smiley, för barnen.
Hej, mr Smiley.
-Hej. -Välkommen till vårt hem.
Leanne?
Det här är mr Smiley,
den snälla mannen som ska hjälpa till med den här mammaträffen.
Vill du komma och säga hej?
Hej, mr Smiley. Jag heter Leanne.
Kom, bara. Här inne, tänkte jag mig.
-Vi har gott om plats. -Okej.
Ja!
Karibiska köksmästare använder blod när de reder sås.
Det gör tydligen stor skillnad.
Jag lagar dominikansk mat.
Hur ser jag ut?
-Perfekt. -Okej.
Så snällt att du gör det här för Jericho.
Ska vi gå och välkomna vår första gäst?
Ja?
Ta bort gethuvudet, Sean.
Hej! Dorothy?
-Ja! -Vem är bebisen?
Det här är Jericho…
-Hon gör det här för sin egen skull, va? -Moderskap kan bli ensamt.
Hon har ju oss.
Ibland behöver folk lite mer än så.
Du kan väl vara med mig i köket tills kalaset är över?
Jag kan behöva lite hjälp.
Ja.
Då sjunger vi.
Matthew.
Och Ella, då?
Ingen fara.
Vänta! April sover. Redo?
Alla surrar som ett bi.
En gång till!
Mycket bra!
-Bra! -Mycket bra.
Vad gör du här?
Dottie skickade mig att sköta övervakningen,
så att du känner dig säker medan gästerna är här.
Ja, vi står bakom dig.
Du ser. Vi låter inget hända dig.
Alla klappar händer!
-Var är den? -Där uppe, i min kontorsgarderob.
-Mycket bra. -Hurra.
-En gång till. -Fem, sex, sju…
Oj.
Skithäftigt.
FOAJÉ
Klart. Jag kan bära ut det om du vill.
Det behövs inte.
Ammar du honom än?
Javisst.
Jag trodde att jag skulle vilja sluta, men jag saknar anknytningen
och jag vill ha honom så nära jag kan så länge som möjligt.
Första rätten är empanada på pärlhöns,
som hyllning till Karibiens matlagningskonst.
Leanne. Kom så får jag presentera dig för alla.
Allihop, det här är vår underbara barnflicka, Leanne.
Hon har varit hos oss i ett halvår,
och hon hör till familjen.
-Hej, allihop. -Hej.
Herregud.
-Hej. -Hej, Leanne.
Vill du göra oss sällskap? Vi gör fågelmatare.
Inte nu. Jag ska nog gå tillbaka till Sean.
Bara en liten stund. Kom och sätt dig bredvid mig.
Det går bra.
-Du vet… -Kom.
Varifrån är du, Leanne? Du låter inte som en Philly-flicka.
Jag är från Wisconsin.
Då är du långt hemifrån, va?
Det här är mitt hem.
Leanne är väldigt lojal mot oss.
Det är ett av skälen till att vi älskar henne så.
Så, Dorothy,
berätta hur det är att vara en lokal kändis.
Brian och jag tittar jämt på dig.
Gör ni?
Så rart.
Vill du skicka fågelfröet?
-Tack. -Din bebis.
Åh! Tack.
Han är rena utbrytarkungen.
Jag älskar ditt reportage
om South Philly Addiction Recovery Center.
Bevakar du jämt personligt material?
Ursäkta?
Jag hörde att din bror har missbruksproblem.
Förlåt, jag borde inte ha…
Jag borde inte ha antagit att du ville prata om det.
Visst är det okej att prata om det.
Det var nåt vi gick igenom förut, och…
Det var en väldigt jobbig tid för vår familj.
Men det är över nu.
Är det därför det står en ambulans utanför ert hus?
Och alla poliser?
Ambulans?
Nej, jag…
Det hände en sak omkring jul,
men det var ingen stor sak.
Omkring jul? Nej.
Det här var i somras.
Det var varmt ute.
Nej, jag tror att du tar miste.
Det tror jag inte.
Carrie, minns du?
Ja, det var absolut i somras.
Jag försäkrar att det inte var det här huset.
Jag måste hjälpa Sean i köket.
Jag önskar att vi kunde höra.
Såg du?
Såg vadå?
Spänningen i rummet.
Nej. Du inbillar dig saker för att underhålla dig själv.
Alla har trevligt. Dorothy är glad.
Om du säger det, så.
De där människorna är inte att lita på.
De kom inte för hennes skull.
Leanne.
Vad ska jag säga? Du är säker här.
Julian och Veera övervakar hela huset.
Ingen av er kan skydda mig från dem.
Ni vet inte ens vad ni ska titta efter.
Leanne, vi vill hjälpa dig.
Men du måste tala om hur.
Okej, det finns tecken.
De klär sig konstigt, som de tror att vanliga människor klär sig.
Och de äter inte den sorts mat du tillagar.
Och de har ärr över hela ryggen.
Ta några djupa andetag nu, mamma.
Ge tack för den tid du har skapat åt dig själv
och ditt barn.
Andra rätten är getfyllda godbitar.
En populär dominikansk rätt med krydda.
Jag ställer dem vid fönstret.
Nu ställer vi oss på alla fyra.
Andas in. Ner med magen.
Andas ut.
Lyft naveln.
Tryck ner fingertopparna och översidorna av fötterna.
Vi tar en omgång till.
Andas in och släpp ner magen.
Lyft hjärtat och andas in.
Lyft naveln.
Några djupa andetag…
Jäklar.
Förlåt mig, Leanne.
Vad håller du på med?
Leanne.
De har skickat dig.
-Ingen har skickat mig. -Kom inte närmare.
Det här är mitt hem. Det här är min familj,
och jag låter er inte ta mig bort från dem.
-Vad tusan pågår? -Jag vet inte. Hon flippade ut, bara.
Nej, hon tittade under min säng.
Fråga varför hon tittade under min säng.
Gjorde du det?
Jag gick undan för att amma Noah avskilt.
Jag visste inte att det var ditt rum.
Varför tittade du under min säng?
Jag tappade Noahs napp.
Du ljuger.
Nej… Låt mig visa dig.
Du hade den i fickan.
Nej, den låg under sängen.
Okej. Allt är i sin ordning.
Ma'am, jag beklagar verkligen missförståndet.
Det är nog bäst att du går ner till de andra.
Ursäkta.
Ja.
Raring, ursäktar du oss ett ögonblick?
Jadå.
Försöker du förstöra det här?
De försöker döda mig, Julian. Du måste hjälpa mig.
Sluta hitta på, Leanne.
Det här är för fan rika damer från Society Hill.
Verkar de tillhöra nån kult?
-Nej. -Så sluta.
Låt Dorothy få den här dagen.
Bra.
Det är det här ni vill, eller hur?
Att jag ska vara rädd hela livet.
Men jag tänker inte fly, ifall ni tror det.
Jag tänker vänta på dem precis här.
Och jag tänker beskydda min familj.
Jag lämnar inte det här huset.
Sean.
Hej, lilla damen.
Var är alla?
De gick väl ut.
Allihop?
Tydligen. Jag var inne på toan ett tag.
Kom inte närmare. Stanna där.
Det finns inget farligt här. Jag bits inte.
Stanna där, sa jag.
Det är ingen fara.
Är allt väl?
Du tillhör dem, eller hur?
Visa mig din rygg!
Visa ärren.
Lugna ner dig, Leanne.
Jag dödar dig.
Förstår du? Jag dödar dig!
Leanne.
Lägg ner den där.
Vad är det som händer?
Leanne hotar mr Smiley med kökskniven.
Du lämnade mig ensam.
Glassbilen kom. Vi gick ut ett ögonblick.
Leanne, han ska inte skada dig.
Be honom att visa ryggen.
Det tänker jag inte göra.
Om det hjälper, gör jag det gärna.
Visa dem ryggen. Den är full av ärr.
Det här är löjligt.
Titta.
Okej, ta på dig skjortan igen, mr Smiley.
Det här har gått överstyr.
Allihop, gå in i vardagsrummet, vetja.
Leanne, får jag tala med dig?
Jag sa ju att vi är säkra.
Vi installerade ett säkerhetssystem för 6 000 dollar för din skull.
Julian och Veera är här för att stötta dig.
Vad kan jag mer göra för att du ska känna dig bekväm?
Herregud, de där kvinnorna kommer aldrig att glömma det här.
Ingen lyssnar på mig.
Det är ju det enda vi har gjort, Leanne.
Stanna här uppe tills de går, är du snäll.
Allihop, jag beklagar verkligen.
Leanne går igenom en kris just nu.
Ni vet hur tonåringar är.
Ska vi glömma det där och utbringa en skål?
-Kanske? -Kanske. Eller två?
Sean, tar du in glasen? Sådär ja.
Tack. Se till att alla får ett.
-Tack. -Okej.
Har alla ett glas?
Låt oss höja våra glas.
En skål för moderskapet.
Vår resa är tumultartad
och full av svåra stunder.
Stunder av fruktan. Av självtvivel.
Men idag borde vi fira oss själva.
Så skål för alla supermammor.
Och pappor.
-Och pappor. -Glöm inte papporna.
Pappor.
Skål.
Skål!
Herregud.
Jag vet inte var de kommer ifrån. Hämta insektssprej!
Ring en ohyresutrotare!
Sean ringer dem!
Vi har tres leches!
Hur gick det här till?
Oj. Vilken stor rackare.
Den måste ha lossnat från taket,
fallit ner genom skorstenen och fastnat i rökkanalen.
Kan sånt hända?
Ja. Har ni gjort nåt uppe på taket?
Vi fick övervakningskameror installerade i morse.
Där ser du.
En av jobbarna petade säkert ner den.
Bina kom in på en gång. På en sekund. Är det normalt?
Visst. När kupan föll blev bina uppretade
och for ut direkt.
Min hand var precis där. Jag var absolut den närmaste.
Jag blev inte stucken alls.
Alltså, om du har frågor om djurs beteenden,
frågar du fel person.
Men problemet är löst, och ni behöver inte oroa er mer.
-Jag skickar räkning i slutet av veckan. -Okej, tack.
Leanne måste ha gått upp på taket och petat ner bikupan.
I så fall finns det med på övervakningsfilmen.
Lyssna på vad du säger. Hon klättrade upp på taket?
Är det så otroligt?
Hör på, en flicka kommer till vår familj med ett barn som troligen är hennes.
Hennes?
Det har du aldrig sagt förut.
Jag har alltid sett det som tänkbart.
Och om jag har rätt,
lär hon inte vara nöjd med att se nån annan leka mamma.
Allt har ett pris.
Ett pris? Som vad?
Vår lojalitet.
Dorothy.
Låt mig.
Jag ville bara att Jericho skulle få vänner.
Jag klarade inte ens av det.
Jericho har allt han behöver här.
Och du med.
Får jag berätta en sak för dig?
Det är lite fånigt.
Du kan berätta allt för mig.
Ibland känner jag att jag är under förbannelse.
För allt går mig ur händerna,
förstår du?
Herregud.
Det låter så dumt när jag säger det.
Vem är jag att klaga?
Jag lägger Jericho ikväll.
-Ja. -Du borde vila lite.
Jag tror att allt händer som det är tänkt att hända.
Oroa dig inte.
God natt.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson