Mieloji? Jis čia! Atnešė!
Dorote?
Tylėk.
Atleisk, bet ateik pažiūrėti.
Skaičiau, kad dėl dieglių gali būti kaltas nebūtinai virškinimas.
Tai gali būti dvasinio skausmo išraiška.
Jis nejaučia dvasinio skausmo, mieloji. Jis - kūdikis.
Na...
Išlįsti iš gimdos - traumuojanti patirtis.
Šitas viską sutvarkys.
Nes jei gersim pakankamai kavos, galėsim ir nemiegoti.
Ten - stebuklingas kofeinas?
Beveik.
Pamatysi, kokia skani puta.
Portafiltras. 58 mm, chromuotas žalvaris.
Ne.
- Nueisiu. - Padarysiu tau dvigubą espreso su puta.
Kur ji?
Džiulijanai, sustabdyk jį.
- Šito jau per daug. - Paklausyk.
Paaiškinau viską automobilyje.
Jei nori pamatyti Lijaną, grąžink mums Džeriką.
„Neišnaudok samdinio, kuris yra vargdienis ir beturtis“.
Pakartoto įstatymo knyga.
„Sveikas atvykęs į džiungles, kur kasdien - tik blogyn“.
„Guns N' Roses“.
- Lijana! - Nedrįsk šūkauti mano namuose.
Kaip ji galėjo čia grįžti? Ji prisiekė, kad viską suprato.
Gerai. Giliai įkvėpkime ir pakalbėkime civilizuotai.
Džordžai.
Pakalbėkime, gerai?
Pamėginkime išsiaiškinti.
Galime susitarti?
Pakalbėkim.
Jei pati nepadarau, nieko ir neišeina. Šonai, būk tvirtas, prižiūrėk pinigus.
Mes sutarėme, kad kūdikis liks pas mus.
Sutarėt ne su manimi.
- Kur jūs jį radot, po galais? - Jis buvo prekybos centre.
Lijana parašė išpirkos raštelį. Ji jus išdūrė.
Rodos, kai kas naktį rimtai užkandžiavo.
Kaip praėjo vakaras, ponia Terner?
Puikiai. Suradom tavo dėdę. Beje, jis - apačioje.
O jūs nemokat meluoti.
Keista, žinant, kiek daug patirties turit.
Gali stengtis kiek nori, Lijana, manęs neįpykdysi.
Džerikas grįš į namus, ir kai tai nutiks,
galėsi su savo dėde keliauti namo, kur tau ir vieta.
O iki tol tupėsi čia užrakinta.
Pūliuoja.
Kažkas pūva.
Vamzdžiai. Tvarko mūsų vamzdyną.
Namas. Žinoma.
Džordžai.
- Viskas - per ją. - Santechnikos bėdos.
Tą seną nuotekų vamzdį reikėjo pakeisti jau prieš kelis dešimtmečius.
Pamatai skyla.
Ar jis nusivylė, kad jai pritrūko nuolankumo?
Manau, ne.
- Štai kur tu. - Kiek?
- Ką? - Kiek laiko ji čia?
- Kiek laiko... - Savaitę! Ji čia - savaitę.
Laikėt ją čia visą tą laiką?
O, ne.
Ne.
- Ne! - Jėzau!
Negali būti.
- Ką jis čia paisto? - Jis - beprotis, bliamba.
- „Nes jie nežino, ką daro... - Jis už mus meldžiasi?
- Ne, jis daro tą... - Ei! Nesimelsk už mane!
...juk Tu, Viešpatie, esi geras ir pasiruošęs atleisti, kupinas gailestingumo
- visiems, kurie šaukiasi Tavęs.“ - Man nėra ko atleisti.
Dar galbūt nevėlu viską sutvarkyti.
Sustabdykit jį.
Šonai!
Nesuprantu, ką nori, kad padaryčiau.
- Lipk į viršų. - Kur ji?
Kur ji?
Mėsinėsiu jį tol, kol pasakys, kur yra Džerikas.
Ir ką pasieksi?
- O ką siūlai? - Turime išmokti kalbėti jo kalba.
Jis - visiškas beprotis.
Tad leisk man su juo pasikalbėti akis į akį.
Tau?
Tu jau kalbėjai, automobilyje. Tik supykdei jį.
Aš jam pritarsiu.
Apsimesiu, jog tikiu jo nesąmonėm.
Gal tuomet jis pasitikės manimi.
Gerai. Gyvenime mušiausi tris kartus
ir visus kartus tą dariau dėl Dorotės.
- Dabar bus ketvirtas kartas. - Negaliu su tavimi muštis, Džiulijanai.
Bet galiu trenkti.
Kodėl tu nebijai?
- Tavęs? - Jos.
To, ką ji padarė.
Kūdikis. Jo čia neturėjo būti.
Tai buvo klaida!
Džiulijanai, aš susitvarkysiu.
Šonai, nemanau.
Dorotei tavęs reikia.
Ir? Ar jis užsiminė, kur yra Džerikas?
Tas bičas - pakvaišęs. Vis kartoja, kad susigrąžins Lijaną.
Kuo ypatingas tas namas, kuriame ją radome?
Norėjau jam trenkti, bet jis man neleido.
Kur Lijana?
Saugioje vietoje.
Ką tu padarei, Šonai?
Mums reikėjo pagalbos, o ji buvo vienintelė, kuri galėjo padėti.
- Tai jūs ją pagrobėt? - Mes nežinojom, ką daryti.
Ji dėl visko kalta.
Ji privertė jus patikėti neįmanomu dalyku.
Pasielgė žiauriai. Neatsakingai.
Turime ją sugrąžinti.
Į tą namą?
Kodėl ji turi ten grįžti? Paaiškinkit, prašau.
Žinau, kad ji - ypatinga... Ir jūs.
Bet aš nesuprantu. Tad, prašau, paaiškinkit man.
Lijana visą laiką nešioja plastikinį vėrinį, kurį padarė tas vaikinas.
Gal iš jos daugiau sužinotume.
Tu ją palaidojai gyvą, Dote. Ji - nepatikimas šaltinis.
Negalime leisti, kad jis ją surastų. Jie kažką rezga. Jie susivienys.
Nuo to priklauso tavo sūnėno gyvybė.
Pasaugosiu jos duris.
Tik pirmiau įsipilsiu.
Lijana... maištingo charakterio.
Nuo pat vaikystės.
Vienas rūpestis.
Ji nuolat nuklysta nuo mūsų...
bendruomeninių įsakų.
O...
kokios bendruomenės įsakų?
Tu žinai, kas mes tokie.
- Ne, nežinau. - Žinai.
Tik apsimeti, kad nežinai.
Džordžai, neįsivaizduoju, kas jūs tokie, bliamba.
Mes gyvename tarp jūsų.
Nors stengiamės neužimti vietos.
Kartais pastebite mus už kampo ar po tiltais.
Mes esame tie, kuriems buvo suteikta
antroji galimybė gyventi.
Ir mes išnaudojame ją pagal dieviškąjį planą.
Padėdami kitiems.
Bet... Palauk. Nori pasakyti, esate...
Tačiau padėti galime tik tiems, kuriems mums liepia padėti,
o Lijana nepaklūsta.
Ji nuolat savivaliauja
ir elgiasi kaip tik nori.
Džerikas.
Toks jo vardas?
Džerikas.
Atnešė jį čia,
apskritai čia atėjo...
Ji negalėjo nuspręsti.
Ji nepakluso jo taisyklėms.
Todėl kūdikis negalėjo likti.
Ir...
ji ir toliau savivaliavo. Matau.
Bet ką aš galiu padaryti? Kaip viską sutvarkyti?
Aš jo labai ilgiuosi.
Privalote grąžinti ją ten, kur jos reikia.
Kur ji buvo paskirta.
Ir melsti atleidimo.
Atleidimo už ką?
Šitą irgi žinai.
- Klausau. - Ar kalbu su Šonu Terneriu?
- Taip. - Sveiki, aš - Teilor,
skambinu iš „Šefo pirštinės“. Ar žinote tą laidą?
Taip, mačiau kelias serijas. Labai mėgstu tą laidą. „Jūsų kelionė baigėsi“.
Būtent. Tai gal norėtumėte antrajame sezone prisijungti prie mūsų?
- Nieko sau. Tikrai? - Taip, kaip vyriausiasis teisėjas.
Aš? Palaukit. Vyriausiasis teisėjas?
Taip, būtų nuostabu.
Puiku. Filmavimai Los Andžele prasidės po kelių savaičių.
Teisininkai paruoš sutartį.
Taip, tik aš šiuo metu nelabai galiu išvykti.
Jei filmavimai vyktų Filadelfijoje... Tuomet galėčiau, bet...
Taip, turime dviejų mėnesių kūdikį.
- Yra, ką veikti. - Taip. Tai jau tikrai.
Šonai, jei ją sugrąžinsi...
jei viską atitaisysi...
Aš atitaisysiu tai, ką ji padarė.
Aš tave išgydysiu.
Taip tu su juo vėl susijungsi.
Kur eini? Kur jis eina?
Jis man pagamins raminamą tepalą.
Aišku. Ir? Ką nors sužinojai?
Nelabai. Jam tereikia Lijanos.
Tik užsimanė truputį apsimesti gydytoju.
Neprašyk manęs jam paaiškinti.
TAUKAI
Turime susisiekti su Mėja Markam.
Ji čia priima sprendimus.
Ir kaip tą padarysime?
- Nežinau. Paimsim jo telefoną? - Nemanau, kad jis jį turi.
Nepanašu, kad jis turėtų dar kažką be kostiumo, kurį dėvėjo per savo vestuves,
bei mano itališkus batus.
Ką dar jis ten tau pasakė?
Nelabai ką. Jis tiesiog...
Tikino, kad būtina grąžinti Lijaną į Marino...
Dieve mano. Kad daugiau negirdėčiau tos suluošintos moters vardo.
Jis kalbėjo apie dieviškąjį atgarsį.
Ką? Neįkainojama išmintis.
Kas? Šunvotės? Skėriai? Potvynis?
- Suprantu, bet... - Bet kas?
Rūsyje, kitą dieną po to, kai ją čia atsivežėme.
Man nepatinka, ką kalbi, Šonai.
Jei manai, kad jis gaus Lijaną anksčiau, nei aš laikysiu kūdikį savo rankose...
Ne, suprantu.
Jei tiki tuo, ką jis kalba, tuomet esi toks pat beprotis, kaip jis.
Aš juo netikiu.
Tu tikrai patobulėjai, Šonai,
bet dabar aš perimsiu šį reikalą.
Pasakysiu, ką ir taip supranti, bliamba, -
jūsų namas nėra tinkamas
tokiam skaičiui kalinių, kiek jų čia šiuo metu yra.
Jis - ne kalinys, bliamba.
Pirmiausia jis turi praeiti pro Dorotę, tad jis yra mūsų kalinys.
Kaip ir Auksaplaukė.
Turiu su ja pasikalbėti.
Ji - ne tokia gerutė, kaip manai, Šonai.
Tikrai? O kokia ji?
Aš rimtai, Džiulijanai. Kokia ji, bliamba?
Ką jis apie mane sakė?
Mano dėdė.
Nieko.
Aš girdėjau.
Negražu apkalbinėti žmones jiems už akių.
Sakė, kad turime sugrąžinti tave ten, kur radome.
Sakė, kad ten tavęs reikia, tad...
Ir tu juo patikėjai?
Nebežinau, kuo tikėti.
Ar kai pirmą kartą pas mus atvykai, irgi nepaklusai savo tetai ir dėdei?
Atvykai, nes norėjai padėti?
Prašau, mums dabar labai reikia tavo pagalbos.
Jau sakiau.
Nemanau, kad Džerikas gali grįžti namo, Šonai.
Bet gal gali. Manau, galime viską sutvarkyti.
Negalima pertraukti besimeldžiančio žmogaus.
Ar žinai, ką šiais laikais galima nupirkti už 200 000 dol.?
Turiu galvoje ne tave, nes tau nieko nereikia,
tačiau šiame pasaulyje
tie pinigai labai praverstų neturtingiems.
Pamaitintų juos. Suteiktų stogą virš galvos. Ir panašiai.
Pasirink bet kokią labdaros formą. Paaukok vargšams.
Tu nepakenčiamas!
„Kas pasitiki savo turtais, kris,
o teisusis žaliuos kaip lapas“.
Kodėl manai, kad esate teisieji?
Jūs pagrobėt mano sūnų.
Ji čia buvo?
Ne.
Nežinau. Gal.
Vaizdas aiškėja.
Jos buvimas čia - kaip infekcija.
Ji plinta.
- Ką anoji padarė? - Ne, aš...
- Nemanau, kad taip yra. - Tuomet kaip tą paaiškintum?
Ką ji tau pasakė?
Turime grąžinti ją į namą šįvakar.
Ten, kur jie laiko il bambino?
Negalime čia laikyti jų abiejų. Pats taip sakei.
- Jis - naudingesnis už ją. - Tad pasilik dėdę, o Lijaną paleisk.
Bent jau žinosime, kur ji.
- Dorotė su tuo nesutiks. - Todėl jai nieko nesakysime.
Aš tiesiog tą padarysiu, o tu man padėsi.
Nieko aš tau nepadėsiu, bliamba.
Tu nukreipsi jos dėmesį. Būsi jaukas.
Pasimelsk su manimi.
Ne.
Pasimelsk su manimi, kad ji sugrįžtų į teisingą kelią.
Pasimelsti už ją?
Pasvajok, bliamba.
Turi pasiduoti, Dorote.
Kam pasiduoti?
Dievui, kuris leido tavo brangiajai gėlelei pabėgti su mano vaiku?
- Ei! Nelįsk prie jos! - Tu...
- Džudžu, atsargiai. - Ką jam pasakei?
Nieko.
Kas čia, bliamba?
Šūdas! Jie tokie purvini!
Raudi dėl savo purvinų pinigų.
Raudok dėl to, ką padarei.
Riešutų sviestas, kurį šįvakar nusipirkote šalia esančioje parduotuvėje,
gali sukelti vėžį.
- Riešutų sviestas? - Žinau.
Nebegalima pasidžiaugti geru senu...
- Gerai, eime. - Palauk.
Aš eisiu su tavimi.
Bet prižadėk, kad nuveši mane kitur.
Turi nuvežti mane ten, kur jie manęs nesurastų.
Bet kur, tik kuo toliau.
Gerai? Pažadėk.
- Bet tavo dėdė sakė... - Nesvarbu, ką jis sakė,
Džeriko jis nesugrąžins.
Prašau. Kuo toliau, prašau.
Pažadu.
Tu meluoji.
Šonai!
Klausau.
Šonai, čia - Teilor iš „Šefo pirštinės“, jūs mums skambinote.
Gali palaikyti? Noriu pasiimti batus.
- Paskambinau negeru laiku? - Sekundėlę, Teilor.
- Alio, Teilor? Jūs dar ten? - Taip, klausau.
Taip, ačiū, kad perskambinote. Ačiū.
Mano situacija kiek pasikeitė, tad galėsiu atvykti į Los Andželą.
- Galvojau, kad negalite išvykti. - Ne. Los Andželas tinka.
Puikios naujienos.
...moteris, kuri šoko į baseiną ir išgelbėjo katę.
O dabar - rimtesnė tema -
Izabelės tiesioginis reportažas iš Vest Česterio.
Pažadu.
Izabelė Kerik, tiesiogiai
iš Marino dvaro Vest Česteryje,
kurio bendruomenę sukrėtė baisi tragedija.
Informacijos turime nedaug, tačiau gauti pranešimai apie susišaudymą.
GYVENAMAJAME NAME NUAIDĖJO ŠŪVIAI
Jei ji neišeis iš šio namo...
Man vienodai.
Nesvarbu, kas nutiks.
Niekas nesvarbu, jei neatgausiu savo sūnaus.
Turi atsakyti už tai, ką padarei, Dorote.
Nepadariau jai nieko, ko ji nenusipelnė.
Ir jei Šonas nebūtų čia atėjęs, būčiau ją ten ir palikusi!
Ką tu padarei?
Argi nesupranti,
kad dabar niekuomet nebebūsi susieta su Džeriku?
„Mat, kas laikosi viso įstatymo, bet nusižengia vienu dalyku...
Jei dar kartą pacituosi man
- Šventąjį Raštą, bliamba! - ...tas kaltas dėl visų!“
Šonai. Šonai, ką tu darai?
Rodos, suvažiavo didžiulės policijos pajėgos,
siekdamos išsiaiškinti, kas nutiko.
Žinių tarnybos, kaip matot, neprileidžiamos.
Policijos automobiliai ir greitosios pagalbos automobiliai vis dar važiuoja.
Kaimynai teigia šįryt 10 val. girdėję šūvius,
vos prieš pusvalandį.
Aukų skaičius dar tikslinamas.
Vietos valdžia kol kas neskelbia,
kur yra šeima ir ar ji saugi.
Vėliau papildysime šią informaciją. Izabelė Kerik, „Aštuntasis žinių kanalas“.
Žiūrėk, ką padarei.
Išvertė Akvilė Katilienė