Brangi ponia Terner, Mano vardas - Lijana Greison.
Man - 18-a metų, esu kilusi iš geros, mylinčios šeimos Viskonsine.
Tikiuosi, jog pasirodysiu jums
atsakinga ir dora jūsų sūnaus sergėtoja.
Pažadu, jog labai stengsiuosi jums įtikti
ir pritapti jūsų namuose.
- Jis - pas tave? - Kas?
DŽERIKAS
Eglių gatvė 9780.
Nutiko nelaimė. Siaubinga.
Jis dingo.
Lijana - irgi.
Ar girdi mane?
Jie pasiėmė Džeriką.
Kam skambinai?
Policijai. Kam daugiau?
Nestovėk kaip įkaltas! Daryk ką nors!
BERNIUKAS!
Tau pavyko! Šaunuolis!
Oficialūs skaičiai dar nepateikti,
tačiau, rodos, žuvo ir kulto lyderė Mėja Markam.
Ji. Ta moteris.
Šiandien ši moteris buvo atėjusi į mano namus ir išsinešė Džeriką.
Sakote, kad jūsų kūdikį pagrobė mirusi moteris, ponia?
Ne.
Šonai!
Pone Terneri?
Pamenate mane?
Aš - pareigūnė Rajes.
Mano sesuo nė musės nenuskriaustų.
Ji aukoja gyvūnų prieglaudoms.
Padeda nuskriaustiems žmonėms. Pasakyk jai, Šonai.
Bus atliktas skrodimas.
Kiek dienų tai maždaug užtruks?
Tris ar keturias.
Jau beveik baigiau darbą, bet atpažinau adresą.
Kažkas negerai su kūdikiu.
Jis - netikras.
Dorotės.
Užblokuokite visus kelius iš šio miesto.
Neturėčiau jūsų mokyti, kaip reikia dirbti, bliamba.
Nesvarbu, ką ten kalbu. Paklausykit manęs dabar.
Gal ji imitavo savo mirtį. Nežinau. Ji tikrai buvo atėjusi čia.
Šonai, ačiū Dievui. Papasakok jiems. Papasakok apie Lijaną.
Papasakok apie jų šeimą. Pasakyk, kad surastų Džeriką!
Jam - šokas.
Gregai, galit mus trumpam palikti?
- Dorote, prisėskit, gerai? - Galiu ir pastovėti.
- Dorotė viršuje? - Mano kabinete.
Duok jai raminamųjų, jei reikia.
Pareigūnai.
Taip.
- Gerai, bliamba, pasakok... - Lijana dingo. Aišku?
Ji jį pasiėmė. Nežinau, ar dėdė buvo atėjęs...
Tačiau jo nebėra, Džiulijanai. Kūdikio nebėra, bliamba.
Aišku.
Nėra kūdikio, nėra nusikaltimo, teisingai?
Dorotė jiems viską pasakoja.
Po nelaimės Dorotė taip ir neatsigavo.
- Ei, ji - ne beprotė. - Niekas taip ir nesako.
Tačiau turime apsaugoti save.
Primokiau Natali automobilyje.
Ką daryti?
Viską neigti.
„Kūdikis? Koks kūdikis?“
Mes pylėm ant jo šventintą vandenį, Džiulijanai. Visi matė!
Tuo geriau, jei jie dings iš čia
dar nepradėję visur landžioti.
Po galais, Šonai.
Matei?
Galim sėst 20-iai metų.
Pareigūne Rajes, atleiskit.
Pareigūne Rajes, jos gynybiniai mechanizmai visai nusilpę.
Tad dabar jai labiausiai reikia pabūti vienai.
Jūs kas, jos gydytoja?
Kineziologė.
Artima draugė.
Klausykit, tai, kas nutiko Dorotei...
Sunku suvokti.
Dabar jos psichika stengiasi ją apsaugoti. Ir viskas.
Taip, bet ji kalbėjo apie auklę. Kažkokią Lijaną.
Paklausiu jos apie tai.
Ji atsiuntė savo gyvenimo aprašymą su atgaliniu adresu.
Nerandu jo!
Dorotė sukūrė šį burbulą,
norėdama apsisaugoti nuo tiesos.
Ir tai - mano, kaip specialistės, nuomonė.
- Ir lėlė - to dalis? - Buvo.
Tai, kad ji ėmė neigti lėlę, manau, yra žingsnis gijimo link.
Juk matome tik tai, ką leidžiame sau matyti.
Kodėl jo nerandu?
Šlykštus daiktas, tiesa?
- Atrodo labai tikras. - Taip.
Tu turi?
Vaikų? Ne.
Ir aš neturiu.
Sako, kad jie pakeičia gyvenimą, perdėlioja prioritetus.
Manau, kad suprastum, tą reikia patirti.
Taip.
Kaip galime suprasti, ką jiems teko išgyventi?
Na.
Po tokio smūgio vargu ar kada atsigausi.
Pareigūne Rajes, jūs dar vietoje?
Kokia situacija su 32?
Netikras pavojus. Išvykstame.
Supratau.
Tikiuosi, suprantat, ką darot.
Eina šikt.
Tai - ji, Džiulijanai.
Žinai, nors mano žmona turi nemažai trūkumų,
tačiau žurnalistė ji puiki.
Atvėrėte duris kažkokių sušiktų pamišėlių kultui.
Bet džiugu, kad jų jau nebėra.
Daugiau nieko nepasakysi?
Kas jie tokie, bliamba? Ką jie išdarinėja?
Ko jiems reikia iš mūsų?
- Kaip ji? - Miega.
Slapta įdėjau melatonino jai į arbatą.
Bobutės sako, kad liaudies medicina viską pagydo.
Klausykit, ta moteris, apie kurią ji kalba, kas ji?
- Lijanos teta? - Sušikta kulto lyderė.
Visa jos šeima - gerai pačiuožusi. Su jais geriau nesusidėti.
Aišku. Na, rodos, nors kartą sutinku su Džiulijanu.
Gal derėtų į tai pažiūrėti kitaip?
Ir kaip gi?
Kaip į galimybę judėti į priekį, Šonai.
Leisti Dorotei gedėti.
Ką? Ne.
Taip. Šonai, tu ją myli, todėl tą darai.
Tačiau ji gedi ne to vaiko.
Jis - gyvas.
Noriu pasakyti, jis augo namuose, pilnuose meilės.
Mes juo rūpinomės.
Jis buvo ne jūsų, Šonai.
Jo vieta - čia, su mumis.
Tik noriu gerai jaustis.
Nedarysiu to. Pašauk: „Pamišėliai“. Nagi, pirmyn.
Ei, pamišėle!
Pirmyn.
- Pirmyn. Išmėgink mane. - Pirmyn, pirmyn. Padaryk.
Dorote?
Dorote!
Kas čia?
Kamera?
- Aš... - Ji ją pastatė?
Jie įsibrovė į mūsų namus, Šonai.
Jie mus stebėjo.
Taip.
Dieve mano.
Tokių nepadalinsi. Jos nė nesimato.
Manau, rasiu geresnę kopiją, kol rašalas dar nepasibaigė.
Kam jie?
- Kaimynams. - Mūsų kaimynams?
Taip, turime apklausti kaimynus
ir pasakyti, kas nutiko.
GAL MATĖTE ŠIĄ MOTERĮ?
- Ir kuo tai padės? - Gal žmonės bus kažką matę.
Automobilio spalvą, kur jie nuvažiavo.
Naudinga yra informacija, kuri gaunama per pirmąsias 48 valandas.
Po to...
Negalvokime, kas bus po to.
- Aš tą padarysiu. - Tu?
Taip, aš noriu padėti.
Pažvelk į mane.
Klausyk, žmonės vengia padėti žmonėms, kurie apimti nevilties.
Nesuprantu, kodėl taip yra. Mes taip lengvai nurašome žmones.
Turime įtikinti.
Tavo žvilgsnis - neįtikinantis, Šonai.
Aš jau dvi paras - be miego.
Bet teisingai sakai. Turim išnaudoti savo stipriąsias puses.
Tad aš dirbsiu iš namų bazės. O tu bėgiosi po gatves.
Štai. Išdalink juos Eglių, 19-oje ir Riešutų gatvėse.
O grįždamas Skėrių ir 21-osios sankryžoje nupirk rašalo spausdintuvui.
Kad jį surastume, mums liko... 35 valandos, Šonai.
- Bet mums pavyks, tiesa? - Taip, žinoma.
Gerai. Bėk.
Šonai?
- Nieko? - Nieko. Niekas nieko nematė.
Mėjos Markam laidotuvės vyko čia, šioje apleistoje teritorijoje.
Jose dalyvavo tik saujelė sekėjų.
Nuo tada jų skaičius tik augo. Jų daugėja sulig kiekviena diena.
Pažįstu vieną iš aukų.
Mačiau jo nuotrauką per televiziją.
Jis prikėlė mano dukrą iš mirusiųjų, kai prieš kelerius metus ją partrenkė mašina.
Ačiū.
Priklausote Mažiau Šventųjų bažnyčiai?
Netikiu, kad šio kulto nariai yra ką atgaivinę.
Kuo tik žmonės nepatiki.
ŠONAS
RAUPSŲ TYRIMAS
Mums neleido iš čia filmuoti.
Ten buvo užtverta teritorija.
Tačiau netoliese - miškelis, tad žmonės galėjo pasprukti.
Galbūt kas nors išgyveno.
Apvirti moliuskai, saldžiosios bulvės, pesto padažas, parmezano plutelė.
Ne, aš - nealkana.
- Tai - tavo mėgstamiausias patiekalas. - Ne.
Kaip sekasi su paieška?
Pėdsakai dingę prieš septynerius metus.
Bet juk kas nors turėjo ją matyti. Turiu galvoje, kažkas ją slėpė.
Tu išsiaiškinsi.
Ačiū, brangusis, kad tiki manimi.
Tavo ranka. Kas jai nutiko?
Nusideginau.
- Užjaučiu. - Atrodo blogiau, nei yra iš tiesų.
Šiais laikais pasą gali nusipirkti už mažiau nei 1 000 dol.
Vos per naktį gali pavirsti kitu žmogumi.
Pagalvok.
Iš Rosko nieko negirdėt? Rodos, jo automobilis - vis dar čia.
Jis - nelabai patikimas.
Tai, kad jis neatsiliepia, kai skambinu, nereiškia, kad jį sučiupo.
Bet gali būti, kad jis - su jais? Seka paskui juos?
Tas sumuštinis su vištiena - dieviško skonio.
Aš galėjau tau tokį padaryti.
Tokio nepadarytum. Jie turi slaptą receptą.
Velniop sumuštinį. Kaip mes juos surasime?
Mažiau Šventųjų bažnyčia buvo oficialiai panaikinta, kai dingo liepsnose.
Pėdos ataušusios.
Turime juos surasti,
kol Dorotė nesukėlė viso rajono ant kojų.
Negalėsime nuolat trukdyti, o ji ieškoti nesiliaus.
Kol Džerikas - pas juos.
Kas?
Kūdikis. Sušiktas kūdikis.
DINGO
Galvojau, mes ieškome tetos.
Ieškojome.
Tačiau supratau, kad reikia į viską pažiūrėti kitaip.
Ji - pernelyg gudri.
Ji moka paslėpti pėdsakus. Tačiau Lijana... Lijana - žalia.
Naivi. Ji suklys.
Jei rasime Lijaną, ji mus nuves pas Džeriką.
Dabar mus domina Lijana.
DINGO
Tavo žvilgsnis - toks įtikinantis.
Geriu papildus.
Turime 12,5 val., kad jį surastume, Džiulijanai. Bėk. Greičiau.
DINGO
Jei manysime, kad sienų jie nekirto,
ir juda maždaug 100 km/val. greičiu,
kiek, dešimt valandų per dieną,
tai dabar jie gali būti kažkur šalies vidury.
Mūsų vaikelis jau galbūt Vičitoje.
Tai štai ką veikei? Braižei schemas?
O tu ką nuveikei?
Aš juk - pasiuntinukas. Laukiu nurodymų.
Pasakysiu tau kai ką, kas tau nepatiks.
Bet tai - tiesa.
Rėžk.
Galvojau, kad būsi geresnis tėvas.
Tikrai.
- Tu taip nemanai. - Tikrai?
Ne, tau - šokas.
Galvojau, kad pagaliau suaugsi, bliamba.
- Tau jo trūksta? Man - irgi. - Tik nepradėk.
- Tai - ne tas pats. - Ką tu sakai, bliamba!
- Nedrįsk kelti balso prieš mane! - O žinai, ką aš pagalvojau?
Galvojau, kad saugosi jį. Tikrai nemaniau, kad...
Ne.
Pirmyn. Rėžk.
Kas, jei jis - negyvas?
Jei tą žinotum, ką darytum?
Žinai, ką daryčiau.
Ką darytų kiekviena tikra motina.
- Pasakyk. - Nusekčiau paskui jį.
Kur?
Net jei yra tik viena galimybė iš milijardo, kad yra dar kažkas,
po viso šito,
- vykčiau kartu su juo į tą kelionę. - Peilis, virvė ar vaistai?
Ne virvė.
Mano „Hermès“ diržas - prie jo lopšio.
Praėjo 48 valandos.
Po 48 valandų gerų žinių nelauk.
Kas čia?
Jis - gyvas.
Džerikas - gyvas.
JEI TYLĖSIT, KŪDIKIS LIKS GYVAS.
- Labas rytas, Noeli. Kaip sekasi? - Ačiū, gerai.
- Geros dienos. - Ir jums.
Išvertė Akvilė Katilienė