PERRY MASON
Eşti sigur?
Nu se poate ca urmele de glonţ să fie o coincidenţă?
Am vrut să-l arunc în apă.
- Trebuia doar să deschid palmele. - Doamne!
I-ai spus lui Perry?
Nu. Când va afla, totul se va schimba pentru el. Pentru toată lumea.
Va afecta cazul şi strategia pe care a ales-o.
Clara, dacă nu ştie, o să se comporte cum...
Cum se comportă şi acum.
- Ce mai faceţi, băieţi? - Bine.
Crezi că procurorul ştie mai multe?
Şi ce dacă ştie?
O să-i atace pe băieţi în instanţă, iar avocatul lor n-o să ştie nimic.
Ce e mai rău? Să ştii că au apăsat clienţii pe trăgaci
sau să nu fii pregătit când cealaltă parte dovedeşte asta?
Dle McCutcheon...
E important, dle Finnerty,
ca Mason să ştie preţul pentru faptul că e împotriva oraşului nostru.
Am început deja să-l pun sub reflector în ziarele mele,
dar am nevoie şi de emisiunea ta de la radio.
Lumina poate veni din unghiuri diferite.
Şi când este focalizată...
Poate fi atât de intensă, încât arde tot ce atinge.
Mă întorc la arhiva publică, înainte să se închidă.
Se pare că Noreen Lawson nu a fost mereu Noreen Lawson.
Serios?
A fost căsătorită doar doi ani, apoi a rămas văduvă sărmana...
A păstrat numele soţului.
Numele dinainte de căsătorie e Taylor. Îl caut pe fratele ei acum.
Presupun că sunt destui oameni cu numele "V. Taylor" în oraş.
47. Doar în zona centrală.
Bravo! Nu trebuie să te mai întorci.
O să închid eu. Du-te! Să ai un weekend plăcut.
Muţumesc, dră Street.
Bună!
Mulţumesc că ai venit.
Nu, m-ai salvat. Doar mă prefăceam că scriu.
Ce s-a întâmplat?
Ce faci când e prea mult?
Bine. Vino. Urcă.
Bine ai venit în barca mea de salvare!
Haide!
Femeile şi copiii, mai întâi.
O clipă.
Şireată.
Aşa sunt eu.
Aşa. Să intrăm.
- Glumeşti? - Dă-mi voie.
Faye Gordon e o prietenă de-a mea scenografă
şi am rugat-o să fure astea când au terminat de filmat "Cuban Love Song".
Nu întoarce nimic cu susul în jos, pe toate scrie "Proprietate a MGM."
Fals. Fals.
Tot fals.
Şi continuă.
Nu ai văzut încă partea bună.
Pe aici.
Asta... Asta merită tot drumul şi praful înghiţit.
Te simţi mai bine?
Mă duc să fac focul. Nu pleca nicăieri, bine?
Anita...
Mulţumesc.
Cu plăcere.
- Suntem bine. - Foarte bine.
Văd grămada mea. Văd grămada ta.
Două aici... şi ştii ce? Doamna are nevoie doar de două.
- Dealerul ia una. - Mulţumesc, iubitule.
Clara... Eşti bine?
Zici că ai de rezolvat cazul sendvişului cu ton stricat.
- M-am gândit mult. A fost bună. - Hei, Mo!
- Nu. - Ia o pauză.
Da, Mo. Las-o mai moale.
Îl avem pe Sherlock negru aici, care îi apără pe ucigaşii ăia cu sânge-rece.
De unde ştii că sunt vinovaţi?
Eşti un prost căruia îi put mâinile a peşte de la atâtea conserve.
Mulţumesc, Pearl.
Spun doar ce citesc aici
şi n-are cum să nu o fi făcut ei.
Dar să-l întrebăm chiar pe Unchiul Tom.
Nu e niciun unchi Tom în casa mea. Şi el nu e corupt.
Ai înţeles?
- Ştiu că el nu e corupt. - Amin, Mo.
Şi ştiu sigur că v-am bătut măr toată seara.
- Aşa e. - Poftim.
Ia-i pe toţi cinci.
- Nu se mai fac pariuri. - Da.
E vineri seară şi nu putem mai mult de-atât?
Cu "Luxe" scoasă din joc, ai crede că am avea mai mulţi clienţi.
Incendiul ăla nenorocit a speriat oamenii.
Nu ştiu. Poate, dacă am avea o formaţie...
Da.
Crezi că Guy Lombardo cântă pentru bacşişuri?
- Unde e cartoful meu copt? - Nu mai avem.
N-am mai primit nimic gratis de când evreul ăla, Goldstein, a fost ucis.
Brooks n-a putut să ne facă rost de o nenorocită de barcă de la taică-său,
dar avea conopidă la discreţie.
A început să ne dea bani... când?
Acum cinci luni?
Da.
Teddy, dacă spun lucruri despre mine copiii de la şcoală...
Nu, tată, se luau de mine. Nu e mare lucru.
Aşa începe. Nu poţi să le zici să se ducă d...
După ouă. O să se ia mereu de tine.
Bine. Să mai încercăm o dată, bine?
Ţine hăţurile mai de sus. Călcâiele, jos.
O să-l lovim tare cu piciorul şi o să-l îndemnăm.
Aşa.
Mai cu forţă de data asta.
Îndeamnă-l! Loveşte-l cu piciorul.
- Haide, Teddy. Loveşte-l bine. - Îl lovesc.
Teddy...
Dacă ştiu că ţi-e frică, vor face ce vor ei.
- Nu mi-e frică. - Arată-i şi lui asta.
- Nu e profesoara ta, dra Aimes? - Unde?
Dră Aimes!
- Bună dimineaţa! - Bună dimineaţa, dră Aimes!
Ce surpriză... Nu aş fi zis că vă place să călăriţi.
Pot să fac şi eu o presupunere la fel de jignitoare despre dv.
Eu... Da...
Lucrez aici în weekenduri pentru nişte bani în plus
şi pot să petrec timpul cu caii, lucru care îmi place.
- Vă chinuiţi un pic? - Încercăm să ne obişnuim.
Deşi cred că mai bine se distrează calul.
- Tată... - Da?
Pot să încerc şi eu?
- Cum ţi se pare Zephyr, Teddy? - E un cal bun.
E cea mai drăguţă fată de aici.
Mai bună decât bestia aia încăpăţânată pe care te puseseră înainte.
Hei, Teddy, lasă călcâiele jos!
Lăsaţi-l să se descurce. Dacă va reuşi, o s-o stăpânească.
Se pare că nu îi învăţaţi doar pe copii, dră Aimes.
Spune-mi Ginny.
Încă mi se pare ciudat să mi se spună "dra Aimes."
De ce?
Mult timp am fost dna Aimes.
- Soţul tău... - Am divorţat.
Deci ai păstrat numele, dar ai scăpat de bărbat?
E mai bine aşa.
M-a salvat de numele dinainte de căsătorie.
Szymanski.
Scuze!
- De când eşti în L.A.? - De un an.
Mereu am vrut să vin aici.
Am citit multe despre oraş. L-am văzut în filme şi în reviste.
Şi am venit.
Da, mă bucur că am venit.
Chiar îţi place atât de mult?
- Ţie, nu? - Nu ninge. Asta îmi place.
Sendvişul cu vită de la Cole's nu e rău.
Cred că ne-am făcut cu un nou slogan pentru oraş.
Ştii ce îmi place cel mai mult la oraşul ăsta?
Nu-ţi spune nimeni ce era.
Doar ce poate fi.
Aşa, Teddy. Uită-te pe unde mergi şi mergi unde te uiţi.
- Mulţumesc pentru plimbare! - Cu plăcere!
- Tată... - Ce?
Da. Mulţumesc!
Cu plăcere!
Vrei să-i dai nişte morcovi lui Zephyr?
- Da. - Mai ştii ce să faci?
- Mâinile sus. - Mâna întinsă.
- Mâna întinsă.
Bravo!
Mă găsiţi aici în fiecare sâmbătă, dacă mai vreţi lecţii.
El sau eu?
Poftim, Zephyr.
- Tată, a salivat pe mine. - Ştii ce înseamnă asta?
E îndrăgostită.
- Încetează! - Mulţumesc!
Tatăl tău va fi bucuros să te vadă.
Du-te la tatăl tău.
Pari obosit, eşti bine?
Dl Mason ne-a făcut rost de saltele adevărate.
Serios?
Şi i-a dăruit creioanele alea lui Rafita.
Suntem bine, mătuşă.
Nu e atât de rău.
Nu, Rafa?
Vizita s-a terminat.
E pentru Maria. E o poveste drăguţă.
La naiba!
Rahat!
- Bună! - Bună! Voiam să-ţi fac o surpriză.
Chiar e o surpriză. Ce-ai făcut?
- M-am ars. - De o tigaie?
Nu, încercam să tai roşia aia
şi mi-a căzut ţigara din gură.
Unde e sarea?
- Ce halat drăguţ! - Mulţumesc!
Ţine aşa.
Ţine strâns.
Acum... ce încercai să faci?
"Huevos Rancheros"?
Ştii că e un locat mexican foarte bun în oraş.
- Am putea să mergem... - Dă-te la o parte.
Bine.
Bine. Aprinde un ochi, pune pe el o tigaie, dă focul mai mic.
Şi încearcă să nu scapi o ţigară în ea.
Nu vă avem în lista de clienţi. Nu v-am avut niciodată.
Eşti nou?
Pentru că şeful tău mort livra gratis
partenerului meu mort de două ori pe săptămână.
Uite ce e.
Mă interesează mai mult detaliile financiare ale aranjamentului.
Care era şmecheria? De unde veneau banii?
- Cine primea o parte? - Nu ştiu.
Iisuse! De unde primea Brooks caşcavalul?
Las-o baltă.
Voi sunteţi şoferi la firma asta?
A livrat vreunul dintre voi marfă la "Morocco"?
Dar tu? Hei!
Să repet întrebarea ca să mă auzi.
- Ai livrat vreodată marfă la vapor? - Eu nu ştiu nimic.
Nu am zis că e ceva de ştiut.
Deci ce ştii şi încerci să nu spui?
Nimic. Jur. Nu am nimic în cap ca să ştiu.
Uite ce e...
- Nu vreau să arestez un om muncitor. - Bine.
Vreau doar să ştiu dacă ai livrat marfă la "Morocco".
Nu o să intri în nicio belea.
Poate am livrat...
- De câteva ori. - Aşa.
Vezi, nu e aşa de greu, nu?
Cred că partenerul meu de afaceri...
... avea o schemă.
Şi făcea bani buni din ea.
Vreau doar să ştiu care era schema.
Mă gândesc...
Sigur câştigai ceva în plus, nu?
La fel, şi mulţi dintre băieţii ăştia. Dar...
Azi e ziua ta norocoasă.
Pentru că nu vorbesc cu ei.
Vorbesc cu tine.
Dacă mă ajuţi să aflu...
S-ar putea să ai de câştigat.
Deci...
Brooks şi Goldstein?
Da.
Ne-au pus să lucrăm în afara orelor obişnuite
timp de cinci, şase luni.
Ce altceva căraţi pentru ei?
Sigur căraţi şi altceva în afară de legume,
de câştigaţi toţi banii ăia.
Nu era nimic altceva. Luam produsele de la nave,
la miezul nopţii. Nu era nimeni în afară de camioane.
O barcă privată în portul Hueneme.
Uneori aduceam marfa la "Morocco".
Marfă primită? Suntem în California.
Avem o grămadă de fructe şi legume.
De ce aducea o navă chestii pe care le avem deja?
Habar n-am. Întreabă-l pe McCutcheon. Erau navele lui de transport.
- Bună dimineaţa, dră Street! - Bună dimineaţa, Marion!
- Un weekend bun? - Da. Mulţumesc.
Bună dimineaţa!
Deci...
Eşti schimbată.
M-am bronzat un pic în weekendul ăsta.
- Ai ieşit din casă? - Fac asta din când în când.
Dacă unul dintre noi va începe să arate sănătos,
totul ar putea fi dat peste cap.
Tu ai avut un weekend bun?
Da. L-am dus pe Teddy la echitaţie.
- Pe Teddy? - Da.
El şi Linda s-au mutat înapoi. Şi da, nici asta nu ţi-am spus.
Dar asta e tot, jur.
Deci crezi că e în regulă să-mi spui lucruri acum?
O să încerc.
L-am găsit.
- Pe cine? - Pe fratele lui Noreen. Vincent.
- E în consiliul orăşenesc. - Consilier? V. Taylor?
- Eşti sigură? - Da. Foarte.
Am comparat certificatul lui de naştere
cu fişele medicale şi cu înmatriculările auto.
- Dar ce district reprezintă? - Districtul şapte.
Şi el îl conduce.
Stadionul McCutcheon. În districtul şapte.
E o concluzie forţată.
Dar merită să stăm puţin de vorbă cu dl consilier.
- Bravo! - Da. Mulţumim, Marion!
Bună, Paul! Trebuie să te punem la curent.
Am găsit o nouă legătură a lui Brooks, o nouă pistă pentru anchetă,
iar Street vrea să trăiască mai mult decât mine,
ieşind la aer curat periodic. Deci districtul şapte...
Ce naiba e asta?
Arma cu care a fost ucis Brooks McCutcheon.
Se potriveşte perfect cu glonţul care l-a nimerit în cap.
- Bine. - De unde o ai?
E un nenorocit care face bani din închiriat arme,
la 30 m de locul unde locuiesc Rafael şi Mateo.
- Nu e posibil ca... - Ei au făcut-o. Sunt vinovaţi.
E ultima voastră şansă. Trebuie să ne spuneţi adevărul.
E adevărat tot ce am spus. Nu am fost acolo.
Nu am făcut-o noi.
Eşti avocatul nostru. Ar trebui să ne crezi.
Ştiţi pe cine cred? Pe anchetatorul meu, Paul Drake.
Rafael, Mateo.
Aţi închiriat un Colt 1903, din nichel cu mâner de nuc,
de la un nenorocit pe nume Twist, care locuieşte într-o baracă
lângă casa voastră, pentru un dolar pe zi, cu un încărcător plin.
Avem pistolul ăla.
E la noi. Şi sunt destul de sigur că o să i-l dau lui Paul,
ca el să i-l dea procurorului, iar ei vă vor spânzura.
Dacă nu cumva unul dintre voi o să înceapă să-mi spună adevărul.
E singurul care stă între voi şi ştreang.
- Şi e pe punctul de a ieşi pe uşa aia. - Chiar o să ies. Succes!
- Bine. - Nu aveam nimic.
Nu aveam de muncă. Copilul lui Mateo nu avea ce mânca.
Nu, opreşte-te. Spune ce ai făcut.
Voiam să câştigăm nişte bani repede şi uşor.
Am văzut maşina şi ne-am gândit că am tras lozul câştigător.
Maşina valorează cât o casă,
aşa că eram siguri că tipul avea mulţi bani la el.
Cine a tras?
- Cine a tras? - Eu.
Aveam arma îndreptată spre el.
Rafael s-a dus să ia banii, dar tipul nu voia să-i dea.
Aveam o armă îndreptată spre el.
Nivelul doi.
Ar fi trebuit să facă ce i-am spus.
Dar l-a înşfăcat pe Rafa de pe scaun.
Rafa a ţipat la mine să fac ceva.
Aşa că l-am împuşcat.
Cum ne-a scăpat? Nimic din toate astea nu are sens.
Tot ce au spus despre uciderea lui Brooks nu are sens.
- Vorbeşte mai încet. - Nu. La naiba! Dă-i dracu'!
Ştiu la ce te gândeşti şi nu poţi să renunţi la caz.
Bineînţeles că pot. Nu reprezint doi ucigaşi.
Sunt clienţii tăi.
Şi ar trebui să dovedeşti că ai un motiv foarte bun pentru care renunţi.
Am unul. Ce zici de "Ei sunt făptaşii"?
Încalci confidenţialitatea şi îi trimiţi direct în ştreang.
Dacă vei cere să renunţi va fi un indiciu că sunt vinovaţi.
- Şi atunci? Trebuie să-i apăr? - Suntem cea mai mare şansă a lor.
Dar regulile s-au schimbat.
Nu poţi să-i întrebi nimic în instanţă despre care crezi că ar minţi.
Exact. Nu pot să-i pun în boxa martorilor, să-i umanizez.
O să avem un juriu care se va uita la doi mexicani
şi se va întreba ce ascund.
Şi au dreptate să se întrebe, pentru că ei sunt făptaşii.
- Putem să mergem? - Nu.
Cum e cu arma care l-a ucis pe Brooks, iar acum e în seiful nostru?
Faptul că arma e la noi e o problemă.
Un pârât nu poate ascunde dovezi dându-le avocatului.
Nu ei ne-au dat-o. Eu am găsit-o.
O să verific. Poate e vreo chichiţă.
Scuze, e cumva un exemplu al iluziei de dreptate?
Tipii ăştia pot scăpa basma curată după ce au ucis un soţ, un tată,
doar pentru că noi am găsit-o primii?
Vinovaţi sau nu, toţi oamenii merită o apărare.
Aşa că fii bărbat şi fă-ţi treaba de avocat al apărării.
- La naiba dacă voi face asta! - Perry. Perry!
Ducă-se naibii!
Lasă-l să plece.
Dle Milligan?
Perry Mason e aici să vă vadă.
Cred că putem închide cazul ăsta
fără să ne mai batem capul cu un proces.
- Cum anume? - Un târg. Fraţii pledează "vinovat".
Primesc închisoare pe viaţă, cu posibilitatea eliberării în 20 de ani.
Vrei să le oferim şi o maşină şi nişte bomboane de ciocolată?
Cred că e o ofertă corectă.
Nu crezi asta.
Atunci, care ar fi o ofertă corectă?
Să-şi pună singuri ştreangul de gât
şi să-şi împingă scăunelul de sub picioare.
Ca să nu ne mai obosim noi s-o facem. Asta mi s-ar părea corect.
E clar că nu suntem de acord asupra a ceea ce e corect.
E clar că ceva te-a speriat.
Închisoare pe viaţă, eliberare în 25 de ani. Nu vrei să iasă urât, Ham.
Mai urât decât uciderea brutală a unui cetăţean iubit? Ferească Sfântul!
Vrei să-mi spui că nu ştii în ce era băgat puştiul lui McCutcheon?
Pentru că sunt chestii scabroase.
Toţi oamenii din oraş se vor bucura că a murit. Iar juriului îi va plăcea.
- Blufează. - Oare, Milligan?
Pentru că am o fată foarte drăguţă, pe jumătate moartă,
într-un azil, din vina lui Brooks, care dovedeşte contrariul.
Ai ratat asta?
Dacă ai avea un as în mânecă,
nu ai fi venit aici ca să facem o înţelegere.
Poate. Dar tu trebuie să convingi 12 juraţi. Eu am nevoie doar de unul.
Există motive întemeiate de îndoială, astfel încât băieţii să poată scăpa.
Ham, e primul tău caz important ca procuror. Nu vreau să fie şi ultimul.
Apreciez îngrijorarea ta cu privire la viitorul meu.
Având în vedere că i-am prins pe băieţi asupra faptului,
va trebui să te refuzăm.
Tu o să ai de pierdut.
Mulţumesc!
Jur că m-am abţinut cu greu
să nu-l plesnesc pe Miligan, ca să-i dispară rânjetul ăla de pe faţă.
Chiar credeai că vor înghiţi găluşca ta?
Burger şi Milligan
ne-au tot presat să găsim dovezi împotriva clienţilor tăi.
Nu sunt proşti, să ştii.
Ai văzut chestiile astea? Publicul le devorează.
Ştiu. Eu sunt felul principal.
Servite de nenorocitul de Lydell McCutcheon
şi de banda lui veselă de "detectivi". Ai văzut asta?
"Mason, Portavocea Mexicanilor."
"Viermele Mason," prin amabilitatea lui Frank Finnerty.
Şi preferatul Dellei, "Perry Mexicanul."
Ai o slăbiciune pentru maronii.
Ai bibilit-o pe fata aia, Lupe. Acum, ăştia doi.
- Ce e cu tine? - Ce e cu tine?
Uite, Strick...
Ce trebuie să fac pentru ca Burger să-i lase în pace?
Haide, omule, trebuie să ştii ceva.
Ştiu că tipul îmi semnează fluturaşul şi îmi hrăneşte copiii.
Strick, doar vorbim. E neoficial.
Neoficial, pe naiba...
- Aţi terminat? - Mulţumesc!
Uite. Mă face de rahat pe prima pagină.
Are unu, două, trei articole despre calul lui în secţiunea de sport.
"Gusher's Rush".
A fost cel mai rapid în cursa de 1 200 m de la Santa Anita.
Avarul dracu' nu merită animalul ăsta.
Fir-ar să fie! Mă întreb cum e să călăreşti un cal scump ca ăsta.
E un singur mod în care putem afla.
E în regulă.
Nu e nimeni aici.
Nu! Vreau doar să-l vezi tu. Erai curios.
Era o chestie ipotetică. Nu ceva care se va întâmpla cu adevărat.
Uite ce frumuseţi, Mason...
Cineva a uitat să încuie uşa.
Ia uite! Iisuse!
Hei! Vino.
Să mergem la Musso, să ne aşezăm la bar şi să vedem ce apare. Haide!
Bună, Gusher's Rush!
E întuneric beznă. Cum o să vezi pe unde mergi?
Nu trebuie să văd eu, ci el. Chiar e o maşinărie perfectă.
Ultima şansă să urci.
- E moftul tău. - Cu siguranţă.
Ţine asta. Eu o să mă ţin de el.
Tăticului tău nu o să-i placă asta.
Eşti nebun, Mase.
Haide!
Da! Dii, băiete!
Hai, băiete!
Strick, vezi şi tu?
Avem o cursă, oameni buni. Gusher's Rush şi Gallant Fox.
Gusher's Rush, călărit de Perry Mason.
Şi intră pe ultima linie dreaptă, Gusher's Rush şi Gallant Fox.
Gallant Fox şi Gusher's Rush!
Şi la linia de sosire câştigă Gusher's Rush, la distanţa de un nas.
Dumnezeule!
Perr!
Perr, să mergem. Haide!
- Hai! Să mergem. - Rahat!
Îi vezi?
- Nu mai râde! Nu mai râde! - Taci!
Ţi-am zis eu!
- I-ai nimerit? - Taci!
Ţi-am zis eu!
Sunt prea ocupaţi să alerge după cal.
Ştiam eu că asta se va întâmpla! Ştiam eu! Ţi-am zis!
- Ce? Ce mi-ai zis? Unde te duci? - Mă duc acasă!
- Mă duc la muncă în două ore. - Ce? Să-l pupi în fund pe Burger?
Pete Strickland nu pupă pe nimeni în fund, Perry.
- Serios? - Da. Du-te naibii!
Doar încerc să-mi păstrez nenorocita de slujbă, Perry.
- Mă bucur să vă revăd, dră Street. - Şi eu. Mulţumesc.
Pe aici.
Încă o dată, de la început.
Începe fiecare bucată fără să anticipezi.
Aşa, înainte şi înapoi, staccato, legato.
Bine.
Sunt clape, nu dragoni, Constance.
Nu trebuie să le ucizi, trebuie să apeşi.
Stăpâneşte-ţi emoţiile şi foloseşte energia asta.
- Ai mâncat? - Nu.
Cântă, draga mea. Te ascult.
Trebuie să încerci pâinea integrală.
La una dintre fermele mele din Central Valley se studiază
cum alimentele pe care le cultivăm şi le mâncăm ne afectează corpul.
Phippsy crede că sunt bani aruncaţi pe fereastră.
Dar longevitatea este cheia.
- Şi ce ai aflat? - Totul ţine de seminţe şi cereale.
Dacă îţi rămâne între dinţi, e bun pentru tine.
Ai articulat excelent, Constance!
Cu ce te pot ajuta, draga mea?
Mai am câteva întrebări despre cazul nostru.
Aş fi vrut să aflu mai multe despre cum şi-a finanţat Brooks stadionul.
A existat ceva fizic?
Vreo hârtie pe care ţi-a dat-o când ţi-a cerut să investeşti? Un prospect?
Au existat şi alţi investitori?
Unde e dl Mason?
E ocupat cu altceva.
Anchetează altă pistă.
E totul în regulă?
Clienţii noştri luptă pentru viaţa lor
într-un oraş care abia îi consideră oameni, deci nu e totul în regulă.
Voiam să spun... între tine şi dl Mason.
Da, e în regulă.
El pare oarecum frânt.
Poate fi dificil să lucrezi cu cineva care e aşa.
Nu e...
Strategia lui e diferită de a mea. El e mai...
- Instinctual. - "Instinctual."
E un mod drăguţ de a spune că el poate să fie impulsiv,
să facă ce vrea, în timp ce tu trebuie să stai şi să priveşti?
Eşti frustrată. Poţi să spui asta.
E un caz dificil. E foarte multă presiune şi...
Uneori, Mason e un ghimpe în coastă.
Nu, el...
- Uneori e un măgar, da. - Aşa. Uită-te la tine.
Există putere în adevăr. Nu uita asta.
Cu el am cea mai mare şansă de a face o firmă
unde să am numele pe uşă.
Dacă asta vrei, atunci, nu ar trebui să eziţi,
pentru că facem ce trebuie ca să devenim cine suntem, nu?
Da.
... iar restul, 40-50 de ani mai târziu.
- Dle Mason... - L-ai văzut pe Teddy?
- E acolo. - Teddy... Să mergem.
- Imediat. - Nu! Să mergem acum.
- Stai puţin. - Am zis acum.
Mă aşteptam să te porţi aşa cu băiatul tău.
Poftim?
Te porţi mai bine cu mexicanii ăia decât cu propriul fiu.
Viermele Mason.
Teddy, să mergem. Acum. Imediat.
Du-te. Îl duc eu acasă.
- Haide, iubitule! - Nu vreau. Nu.
Avem casa la dispoziţie pentru prima oară într-o lună.
Iar tu o să stai acolo, ca o vacă rumegând.
Paul Drake, ridică-te imediat, înainte să te înţep cu acul de cusut.
Unde e?
Unde e ce?
Locul unde eşti cu mintea acum?
- Te gândeşti la caz. - Da.
Iubitule, băieţii ăia au mărturisit în faţa ta.
Mason a încercat să facă o înţelegere, dar l-au respins.
Şi acum ce-o să se întâmple?
Nu ştiu.
Cred că nici Mason nu ştie.
Dar eu încă...
Încă mă gândesc cum au recunoscut băieţii ăia pur şi simplu.
- E ceva ciudat? - Nu, asta e ciudat.
Totul s-a aliniat perfect, cum a vrut procurorul.
O ţintă în mişcare, un foc de armă perfect.
Băieţii spun că s-au încăierat, dar nu e nicio urmă de încăierare.
Nu sunt sigur.
Mason te-a angajat ca anchetator.
- Da. - Aşa că anchetează.
Bine.
Mai avem 40 de minute până când o să se aglomereze din nou aici,
iar Lucius va plânge după mama.
Aş prefera să nu petrec timpul ăsta vorbind.
Iar eu nu vreau să petrec timpul ăsta dansând.
Japonia! Săptămâna aceasta, împăratul Hirohito şi premierul Saito,
aflaţi într-o vizită pe un aerodrom militar de pe un teren ocupat recent,
au anunţat că ţara lor se va retrage din Liga Naţiunilor,
după ce au fost mustraţi de către Naţiunile Vestice
pentru invazia recentă din Manciuria
şi ocuparea Coreei.
- O felaţie pentru 25 de cenţi. - Da?
Îţi dau dublu ca să nu faci asta.
În ciuda măsurilor SUA de a izola naţiunea insulară săracă în resurse,
se pare că japonezii se pregătesc să cauzeze mai multe probleme,
iar China se teme că ar putea fi următoarea pe lista lor.
Stai pe loc, ucigaşule.
- Vreau doar să vorbim. - Dispari, negrule.
Lasă-mă să-ţi arăt ce am în geantă.
Miroase bine, nu?
Cât de des închiriau arma?
În fiecare zi. Tot timpul. Închiriau aceeaşi armă pentru ore bune.
Se duceau în vale şi trăgeau în sticle.
Deci exersau?
De unde aveau bani?
Nu mă interesează, atâta timp cât nu sunt falşi.
Mai ai o bere?
Dle Mason?
Bună!
Eu...
Am luat adresa de la registratură.
- Teddy e bine? - Da, e bine.
Mi-era teamă că-l vor da afară.
Am aranjat eu lucrurile la şcoală.
Ce le-ai spus?
Adevărul. Că celălalt tată a început.
Ei bine...
Ţi-am luat ceva. E...
Sendviş cu vită de la Cole's. Era în drum.
Ai grijă.
Vrei să intri?
Sofía!
Ce ai acolo?
Traducerea: FAST TITLES MEDIA