СЕРІАЛ NETFLIX
Фібриляція! Зупинка серця!
«Що бачимо навкруг, — безслідно зникне,
Мов привиди безплотні,
мов хмарини.
Ми створені із сновидінь.
І сном оточене життя маленьке наше…»
Ми не можемо бігати туди-сюди!
Він помирає. І ми…
Ми виберемося звідси!
Ще дозу епінефрину! Спробуй!
Вводжу ще один епінефрин!
Щось є!
Думаю, це Ґорді! Він показує нам вихід!
Якого біса?
Треба пройти через неї. Уперед!
Руфусе!
Ґорді зник.
-Руфусе! -Стій!
Поліція!
Не рухатися.
Покладіть руки на стіну.
-Мамо, усе добре? -Так. А в тебе?
-Замовкніть усі. -Розверніться!
-Де Сем? -Я сказав без розмов!
Послухайте.
Ми все пояснимо, але треба забиратися звідси.
Джонні.
-Що це таке? -Ви не зрозумієте.
Будь ласка! Треба йти!
Ти це бачиш, так?
Туди краще не лізти!
Стій на місці!
Де цей клятий ключ?
Стій!
Сем.
Ні.
Сюди.
Гей, повернися!
Ні. Ні, не може бути.
Стій.
Зупинися!
Мені так шкода, Еллі.
Ми не дамо Ґідеону перемогти.
Біжіть.
Зробіть усе можливе, щоб він не дістався Ґідеону.
-А ви? -Не хвилюйся. Ми сховаємося.
Ключ створення у вас?
Для чого він?
Він може оживити будь-що намальоване,
за начерком.
Тепер ідіть!
Гайда!
Гайда! Треба йти!
І ти не можеш відкрити скриню?
Це неможливо.
А як щодо Тайлера й Кінзі?
Поки нічого. Я починаю хвилюватися.
Хто це?
Джоше!
Це Еллі й Руфус!
-Нам потрібна допомога. -Добре, заходьте.
Чорт!
Ключ!
Гаразд, хай буде, що буде.
Круто. Добре.
-Перепрошую! -Вибачте!
Ви цього не пам'ятатимете.
Відійдіть!
Боже мій!
Від нього не втечеш!
Чекай! Дай мені ключ!
Що ти робиш?
Я доправлю нас у Дім ключів.
Він наближається!
Що це? Велосипед?
Гарно.
Таю, треба їхати!
Уперед! Їдьте звідси!
Ти.
Розумний пристрій.
Ого!
Це машина Джоша.
Думаю, це Ґідеон!
Як він навчився кермувати?
Ну ж бо!
Повернися, кажу! Повернися!
Повертайся!
Що сталося? Де Руфус та Еллі?
Вони в безпеці.
-Ви дістали ключ? -Так.
Круто! Що він робить?
Те, що ним намалюєш, стає реальною версією цієї речі.
Не може бути! Наприклад що?
Двері. Або мотоцикл.
Ви намалювали мотоцикл, і він ожив?
Ви не поранені?
Ключ ми дістали, але Ґорді не вижив. Ґідеон його вбив.
О господи!
Чекайте, а де Сем?
Він застряг там, коли помер Ґорді.
Тобто як? Що це означає?
Думаю, це означає… Це означає, що він теж мертвий.
Але в нас мало часу. Ґідеон їде сюди.
-Ви відкрили скриню? -Ні, ми все спробували!
Вона захищена магією.
Якщо не дістанемо Альфа-ключ, заманимо Ґідеона в колодязь.
Або можна використати Ключ створення, щоб намалювати якусь зброю.
Або і те, й інше.
Гей, Ґідеоне!
Іди сюди!
А ось і я, хлопче.
Шукаєш їх, так?
Ти ображаєш мій інтелект.
Наче я не знаю правил.
Ти справді думав,
що я пройду через ці двері й зникну тобі на радість?
-Не розумію, про що ти. -О ні, звичайно, ні.
Але є дещо, що тобі варто знати.
Де б ти не з'явився,
я подбаю, щоб твоя смерть була виключно болючою.
Не пощастило мені.
Та ні…
ти придумав якийсь маленький хитрий фокус.
Ну, типу.
Обережно! Заштовхую!
Виходить!
Ну ж бо!
Ой-ой.
Ось і кінець цієї в'язниці.
Треба Альфа-ключ. Це єдиний вихід.
Я ж сказала, скриню не відкриєш. Магію не здолати.
Хіба що її використати.
Забираймося звідси!
-Дай мені ключ. -Що?
Ключ створення! Дай мені його!
Овва, який чудовий ключ.
Кінзі!
Ключ!
Або вона помре.
Ні!
Ти, на хрін, помреш!
Він зник.
Спрацювало.
Ми це зробили.
-Ви це бачили? -Що?
Портал зменшився, коли він впав.
Чому це сталося?
Він упав із двома ключами.
Чекай, що ти робиш?
Треба дещо перевірити.
Це Головний ключ!
Маєш рацію.
Портал зменшився, бо туди впав ключ.
Не можна викидати ключі, не порадившись.
Заб'ємо його дошками чи поставимо ще одні двері.
Першого разу вийшло не дуже, правда ж?
Ми б зробили міцніші двері. Такі, які не зламати.
Слухайте. Гадаю, ми всі знаємо, що слід зробити.
Відмовмося від ключів.
Повернімо їх туди, звідки вони.
Але вони нам так допомогли.
Невже?
Це через них помер тато, і багато інших людей.
Іден, Джекі, Джо, Ґорді.
І всі перші Хранителі ключів.
Ґідеон у дечому мав рацію.
Ключі ніколи нам не належали.
Але, мамо. Ми ж не відмовимося від магії.
Вибач, друже.
Але я згодна.
Ці ключі не на добро.
Вони змушують робити жахливі речі.
Вони розбещують людей. Завдають болю й шкоди.
Навіть ваш батько
не міг їм опиратися.
Думаю, Тайлер має рацію.
Я теж.
Отже, я в меншості.
Я сподівався, голосування буде одностайним.
Боді, що ти ще хочеш зробити з ключами?
Лише одну річ.
Якщо ми це зробимо…
тоді я погоджуся.
Я спереду!
Серйозно, знову?
Я вибираю музику!
Така собі поїздка на роботу.
Усе ще можна прогуляти.
Спокусливо.
-До вечора. Люблю тебе. -Люблю тебе.
Агов, ваша мама обожнює AC/DC вранці.
Щонайгучніше.
Добре, тату.
Знову забув хокейні рукавички, Таю?
Ренделле.
Боже мій.
Бачив би ти, як ми прибираємо павутиння, поки мама не повернулася.
Навіть не хочу знати, що пропустила до Ключа пам'яті.
Як тоді, коли я заскочила на Коачеллу на день. Це було круто.
О, ти точно моя донька.
Бачите? Ключі не обов'язково зло.
Не обов'язково.
Але попри все, ми маємо їх позбутися.
Гей, ви робите те, на що я так і не спромігся.
Якби ж я зміг
захистити вас від усього цього,
але тепер ви закінчите те, що я почав.
Я так вами пишаюся.
Але хіба тобі не бракує ключів?
Хіба вони не робили тебе особливим?
Так. Так, робили.
Але я надто довго за них тримався,
і це ніколи не зрівняється із моїм життям із вами.
Це й була справжня магія.
Це все, що мені було потрібно.
Ти навчився того, чого я не зміг.
Залишилася хвилина.
Я б хотіла лишитися тут надовше.
Знаю. Я б теж хотів.
Але вам треба жити своїм життям.
Це все, чого я хочу.
Щоб ви були щасливі.
Ти цього не пам'ятатимеш.
Ні, але ви пам'ятатимете.
І це найголовніше.
Минуле завжди з нами.
Ходіть сюди.
Як тобі така пастка для омарів?
Нефропіда назавжди!
Нефропіда!
І саме тому
я заберу свій рецепт фальшивої крові в могилу.
То коли можна чекати на «Бризки 3»?
Так!
Це складне питання.
Ми всі дуже зайняті
екскурсіями по коледжах і вступом.
Але ніколи не кажи ніколи, так?
Ні. Ні, я точно більше ніколи не одягну костюм Нефропіди.
Я зауважила в титрах особливу подяку Семові Лессеру.
Дивний вибір, враховуючи…
Ну, ви знаєте.
Ми б не хотіли в це заглиблюватися.
Сем був проблемною дитиною.
Але якщо лобстер-вбивця здатен на спокуту,
то і Сем Лессер теж.
Так, здається, я бачу ще одну руку.
Привіт. Я ваш фанат. Геніальний фільм.
Але мушу визнати, ви познущалися з Натаніеля.
Не дати йому навіть гідно померти на екрані?
Не можу повірити, що ти тут.
Так, лише до понеділка,
але вираз ваших облич вартував перельоту.
Заберімо речі і їдьмо до Даґа святкувати.
Важко в це повірити, але мені бракує Даґа.
Твій міксер для смузі досі в мене.
-Отже, вечірка. -Так?
-Зустрінемося там. -Добре.
СВІТОВА ПРЕМ'ЄРА — БРИЗКИ II ПИТАННЯ Й ВІДПОВІДІ ІЗ САВІНІ!
Як Локи живуть без ключів?
На диво добре.
Приємно бути нормальним.
За рік це, певно, здаватиметься дивним.
Шкода, що ми не могли залишити Ключ пам'яті для тебе й Савіні.
Слухай, не шкодуй.
Мабуть, у цьому і полягає геніальність «Бризок».
Магія завжди існуватиме.
Ми їх зняли,
і дурне забування цього в нас не відбере. Ніколи.
У Рочестері все добре?
Так.
Важко, але мені подобається, і в мене з'явилися хороші друзі.
Не такі, як тут, звісно.
Очевидно.
Не такі, як ти.
Я скучила.
Важко, правда ж?
Вдавати, що не боляче?
Знаєш,
у RISD чудова міжнародна програма обміну,
якщо я вступлю.
Зачекай. Хочеш сказати, що можеш опинитися на моєму боці Атлантики?
Це можливо.
Було б добре, так?
Кінз, є добре. Є чудово.
А потім іде досконало.
Ось ми де.
А потім ми взяли каяк до Скелястих островів,
щоб поплавати на озері.
Було неймовірно.
Попри численні укуси медуз.
Треба було зважити на те, що воно називається озеро Медуз.
Я їхав по Сонячному шосе. Воно до сонця не веде.
Ти хочеш сказати: «Наступну відпустку обирає не Данкан».
Не перебільшуйте.
Я маю скромніші варіанти для боязких.
А тут було щось цікаве?
На мене напали в домі молитви.
А потім вкрали й потрощили мою машину.
Той, хто каже, що в малому місті менше злочинів,
ніколи не бував у Метісоні.
-Когось упіймали? -Ні, навіть зачіпок нема.
З іншого боку, я тестую нові авто по обіді.
О.
Потрібна допомога?
Справді?
Авжеж. Я чудово веду перемовини, і я подбаю, щоб тебе не надурили.
Було б чудово.
О боже!
-Я спереду! -От блін!
-Не вспів, облизня з'їв! -Щасти.
-Ти точно не хочеш із нами? -Точно. Розважайтеся.
-Бувай. -Бувай.
Боді нарешті почав звикати до Джоша.
Набрав кілька очок,
коли Боді почув, що Джош наїхав машиною на Ґідеона.
Хоча Джош цього й не пам'ятає.
Хіба це дивно?
Ні. Не так, як я думала.
З іншого боку, було б багато питань, а тепер ми можемо разом почати нове життя.
З чистого аркуша.
А колодязь?
Я подумала, може, облаштую там теплицю.
Чудова ідея.
Або, і це я навмання кажу, маленький гостьовий будиночок
для наїздів твого улюбленого зятя. З джакузі.
Навряд чи.
Але для твоїх частих візитів залишається кімната нагорі.
Ні, Джош точно перетворить її на лігво.
Як смішно. Ні, вона твоя.
Назавжди.
З того, що є в холодильнику, можна приготувати купу канапок,
і я повернуся до вечері.
От лайно! Це зубна паста?
Мамо.
Ти впораєшся.
Усе гаразд?
Так, закінчую останній розділ «Ескадрону 'Стрендж'».
Це вражає.
Отже, Сержант І та її армія врешті знаходять дорогу додому?
Вони зрозуміли, що це і є їх дім.
Побачимося.
Ні пуху ні пера.
Ми такі раді, що ти вирішила повернутися.
Дякую, це приємне відчуття.
Кращого часу не знайти — сьогодні починається запис на осінь.
Не можу дочекатися.
ТЕАТР ҐОРДІ ШО
Сподіваюся, явка задовільна.
Можна й так сказати.
З поверненням, тренерко.
Тобі пощастило, що я вмовила Ґлена
повернути тобі роботу.
Так, я чув, що кадровий резерв
для низькооплачуваної роботи різноробом у Монтані величезний.
Але ти це любиш.
Так, справді. Не дочекаюся, коли повернуся.
Але спочатку в нас мандрівка.
Якщо все буде добре,
зустрінемося в Нашвіллі у вівторок вранці.
О, треба зупинитися в Колорадо біля дозорної вежі НЛО.
Авжеж. І, може, заглянемо в Баха-Каліфорнію.
Куди дзвонитиме Ґлен, щоб звільнити нас обох.
Чому треба носити речі зараз?
Бо я виїжджаю на світанку
й знаю, який ти, коли треба вставати перед восьмою.
Так, а ми більше не боремося з чудовиськами.
Гей!
Я кинула сюди кілька батончиків.
Вибач.
-Не втрималася. -Дякую.
Можна тебе навідувати?
Авжеж, але я вернуся восени на твій день народження.
З Карлі?
Можливо.
Я вже її запросила.
Що? Ми переписуємося.
Не віриться, що кажу це, але…
я сумуватиму за ним.
Навіть якщо це місце трохи нагадує про Нормана Бейтса.
Навіть дуже нагадує.
Хто такий Норман Бейтс?
Чекайте.
Ви це чуєте?
Що чуємо?
Що ти чуєш?
Нічого.
Анічогісінько.
НА ОСНОВІ КОМІКСУ IDW Д. ГІЛЛА ТА Г. РОДРІҐЕСА
Переклад субтитрів: Людмила Речич