‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫דאנקן, אנחנו יוצאים לבית הספר‬ ‫בעוד עשר דקות.‬
‫אל תגרום לי לאחר שוב.‬
‫אני לא.‬
‫דאנקן!‬
‫דאנקן?‬
‫דאנקן, אתה בסדר?‬
‫על מה אתה מסתכל?‬
‫אני חושב שמתי כאן.‬
‫אני יודע איך זה נשמע…‬
‫אבל ככה זה מרגיש.‬
‫מה אתה זוכר שקרה פה?‬
‫הייתי ילד…‬
‫ופתחתי את הדלת ואז…‬
‫אתה זוכר את מפתח הרוח?‬
‫מפתח עם גולגולת?‬
‫גולגולת?‬
‫זכור לך שהשתמשת פעם במפתחות מיוחדים?‬
‫אולי עם אבא או עם החברים שלו?‬
‫רגע!‬
‫לזה התכוונתם?‬ ‫-מאיפה השגת את זה?‬
‫מצאתי אותו למעלה.‬
‫למעלה? איפה?‬ ‫-אני לא יודע. אני לא זוכר.‬
‫לפני כמה זמן? מתי?‬ ‫-מתי?‬
‫אני לא בטוח.‬
‫אתם יודעים מה…‬
‫אני בטח עדיין חצי ישן. סליחה.‬
‫למה שלא תשאלו אותי שוב‬ ‫אחרי ששתיתי כוס קפה, בסדר?‬
‫בטח.‬
‫בכנות, אני קצת מודאג.‬
‫אני לא מאמין ששברתם את דוד דאנק.‬
‫לא שברנו אותו, בודי.‬
‫נשמע כאילו החזרתם את כל זיכרונות הקסם שלו,‬
‫ובגלל שהוא מבוגר, זה שבר אותו.‬
‫הוא נראה כל כך מבולבל.‬
‫אני מקווה שזה יעבור.‬
‫וגם, איכשהו הוא…‬
‫מצא את זה.‬
‫הוא מצא את מפתח הכל-מקום?‬
‫איפה? איך?‬
‫אתם חושבים שהוא נפל לדודג'‬ ‫במהלך מתקפת כתר הצללים?‬
‫לא, לא מתאים לה להיות כזו מגושמת.‬
‫נכון?‬
‫מי יודע?‬
‫באיזו דלת הוא היה?‬
‫הוא בכלל היה בתוך דלת?‬
‫הוא אמר שזה היה למעלה.‬
‫מתי הוא מצא אותו?‬
‫הוא לא זוכר.‬ ‫-זה ענק. חייבים לגלות!‬
‫כן, אני מסכים,‬ ‫ונטפל בזה ברגע שנטפל בדאנקן.‬
‫ארין, זה היה הרעיון שלך.‬
‫אני יודעת. חשבתי שזה יתקן אותו,‬
‫אבל אולי זה רק חצי מהפתרון.‬
‫המפתח שדאנקן הכין,‬
‫זה שהשתמשת בו עם אבא וחבריכם‬ ‫כדי לזכור את הקסם כמבוגרים.‬
‫כן, מפתח הזיכרון. ככה קראנו לו.‬
‫אולי נוכל להשתמש בו‬ ‫כדי לעזור למוח שלו לעבד את הזיכרונות.‬
‫יש לך מושג איפה הוא?‬
‫אני יכולה לחפש אותו.‬
‫רנדל החביא אותו איפשהו.‬
‫צריך לתקן את דוד דאנק,‬
‫אבל כדאי שגם נברר‬
‫למה מפתח הכל-מקום פשוט הופיע סתם ככה.‬
‫אני אשאל אותו.‬
‫לא.‬ ‫-רגע.‬
‫תראה, תישאר בבית ותשמור על דאנקן,‬ ‫אבל אל תטריד אותו לגבי המפתח.‬
‫הוא מבולבל מספיק.‬
‫תראה, עברו רק כמה שעות.‬
‫בוא ניתן לזה עוד זמן ונראה אם הוא יחלים.‬
‫גם אם תצליח להשיג את מפתח הרוח,‬
‫מה הטעם בלהתעמת עם צ'מברלין?‬
‫אתה לא יכול להרוג אותו.‬ ‫הוא כבר מת. הוא רוח רפאים.‬
‫צ'מברלין רימה אותי.‬
‫אני פשוט לא מבין למה.‬
‫אולי הוא טעה. הוא זקן.‬
‫כן, אבל הזקן הזה יודע בדיוק מה הוא עושה.‬
‫אני לא מבינה למה אי אפשר לפרוץ לבית המפתח‬
‫ולחטוף את מפתח הרוח‬ ‫מהמגירה של בודי או מאיפה שהוא שומר אותו.‬
‫ככה.‬
‫את לא חושבת שהייתי מנסה את זה מזמן?‬
‫המפתח עדיין ברשותו.‬ ‫גם אם הוא לא נמצא עליו.‬
‫סקוט! טוב שנתקלתי בך.‬
‫אז,‬
‫אירוע המעונות שאני עורך הערב…‬
‫כן.‬
‫רק רציתי לוודא שאתה וגייב‬ ‫פתרתם את הבעיות ביניכם.‬
‫אני מבטיח לך שאין צורך לדאוג.‬ ‫זה לא יחזור על עצמו.‬
‫בסדר. אתה בחור טוב. תודה.‬
‫- יום הולדת שמח, ג'קי -‬
‫מה, יש לך יום הולדת היום?‬
‫אני לא מאמינה שעשית את זה.‬
‫מישהו ממש בקטע שלך!‬ ‫-אתה כל כך מתוק.‬
‫הבטחתי לך משהו אדיר,‬ ‫ועכשיו אני יכול לקיים את זה.‬
‫- ג'יין ברגישות -‬
‫אדיר.‬
‫תודה.‬
‫אני חייבת להודות,‬ ‫אני חושבת שכבר יש לי את זה.‬
‫זאת לא המתנה.‬ ‫-לא, אני מתה על זה! אני…‬
‫את זוכרת מה זה עושה?‬
‫כן.‬
‫שישה מעגלים שלובים.‬ ‫אמרת שזה יכול לקחת אותך לכל מקום.‬
‫הולכים לאנשהו עכשיו?‬
‫אוקיי. אני צריך שתביטי טוב‬ ‫בדלת הזו על הכריכה האחורית.‬
‫בסדר.‬
‫עכשיו תעצמי עיניים.‬
‫ותדמייני את הדלת.‬
‫תיזהרי.‬
‫תפקחי עיניים.‬
‫זה…‬
‫יום טוב, גבירתי.‬
‫טיילר?‬
‫בהמשך,‬
‫נעצור בבית שבו ג'יין אוסטן פעם גרה.‬
‫רגע, הוא אמר "ג'יין אוסטן"?‬
‫מוכר לך?‬
‫אנחנו…‬ ‫-בבאת'.‬
‫יום הולדת שמח, ג'קי.‬
‫אלוהים!‬
‫אז הערב זה אירוע המעונות הגדול שלך, נכון?‬ ‫מה תכננת?‬
‫את מתכוונת למשחקים? אני לא עושה משחקים.‬ ‫-כן.‬
‫אוי! האגו שלך עדיין חבול‬ ‫מההפסד נגדי בבאולינג?‬
‫ממש לא.‬
‫אני חושב שזה הפך אותי‬ ‫להרבה יותר חזק וגמיש.‬
‫טוב, אתה מתכוון להאכיל אותם, נכון?‬
‫אני מניח שכן.‬
‫אולי מרק הדגים‬ ‫שהעיירה הזו אובססיבית לגביו.‬
‫לא! מרק דגים זה לא אוכל למסיבות.‬
‫אלא אם אתה רוצה ריח של דגים בבית לשבוע.‬
‫צודקת. את רואה, בגלל זה אשתי‬ ‫הייתה אחראית לצד החברתי בקשר שלנו.‬
‫פיצה. תאמין לי, אתה יכול לסמוך על פיצה.‬
‫אוקיי.‬
‫תודה.‬
‫ביי.‬
‫קינס.‬
‫אני צריך לדבר איתך.‬
‫טוב. תקשיבי.‬
‫את חייבת לדעת‬ ‫שמה שקרה אתמול לא היה באשמתי.‬
‫ההסבר ההגיוני היחיד הוא קסם.‬ ‫ברור שלא הייתי בשליטה.‬
‫סקוט, בדקתי עם דאנקן.‬
‫ומה?‬ ‫-תיבת הנגינה הייתה בבית המפתח.‬
‫אף אחד לא השתמש בה.‬
‫אולי זה היה מפתח אחר.‬ ‫איך נדע כמה מהם קיימים?‬
‫היית ממש לחוץ לאחרונה.‬
‫אוי לא! לא! כאילו, בסדר.‬
‫כן, הייתי לחוץ, אבל זה לא מה שקרה אתמול.‬
‫אני חושב שגייב היה מעורב.‬
‫מה?‬
‫תחשבי על זה.‬
‫הוא היה כל כך תוקפני.‬
‫כמעט כאילו שהוא רצה שאתקוף אותו.‬
‫הוא היחיד שיכול להרוויח מזה.‬
‫אתה חושב שהוא מקנא בך?‬ ‫-אולי.‬
‫אולי הוא לא אוהב‬
‫שאת ואני נשארנו חברים אחרי הכול.‬
‫גייב הגן עליך!‬ ‫-נכון.‬
‫אפילו אחרי שדחפת אותו,‬ ‫הוא חשב שעלינו לוותר לך.‬
‫אוי, כמה נדיב מצידו.‬
‫מה הבעיה שלך איתו?‬ ‫-נו כבר, קינסי! את מכירה אותי!‬
‫קינסי,‬
‫את מכירה אותי.‬
‫עד כמה את באמת יכולה להגיד‬ ‫שאת מכירה את גייב?‬
‫אני מכירה אותו מאז שאני מכירה אותך.‬
‫אז ידעת שהוא מסתובב עם עדן?‬
‫ראיתי אותו הבוקר במעונות.‬
‫למעשה, הם לא סתם בילו.‬ ‫הם התווכחו באופן אינטימי.‬
‫וממה שראיתי, זה היה די אינטנסיבי.‬
‫לא משנה מה ראית, בטח לא הבנת.‬
‫מה, את לא מאמינה לי?‬
‫את לא מאמינה… את יודעת מה?‬
‫מאז שהתעסקת עם הראש שלך, ‬ ‫את לא רואה דברים בבירור.‬
‫סליחה, אבל זה נכון.‬
‫אולי יהיה עדיף לכולם‬ ‫אם תתקבל לבית הספר הזה.‬
‫דוד דאנק?‬
‫אני נח, חבוב.‬
‫לכמה זמן תנוח?‬
‫רק עוד קצת. בסדר?‬
‫- אלבומים -‬
‫- דאנקן ורנדל -‬
‫רנדל, אני מפחד.‬
‫זה בסדר.‬
‫אני כאן איתך.‬
‫היי!‬
‫היי, אתה בבית.‬
‫כן, לא הלכתי לבית הספר היום.‬
‫אה, מושלם, כי אני צריך טובה.‬
‫כן, חוליית סאוויני מנסה למצוא‬ ‫אזור מפחיד ביער‬
‫כדי לצלם סצנה בסרט ההמשך,‬
‫וחשבתי שבטח אוכל‬ ‫לכסות שטח גדול מהר יותר כרוח רפאים.‬
‫תוכל לעוף רק בשטח של בית המפתח.‬
‫כן, זה בסדר.‬
‫טוב. תיכנס.‬
‫כדאי שתמהר. דוד דאנקן למעלה,‬
‫שלא יראה את הגופה שלך ויתחרפן.‬
‫הבנתי.‬
‫כבר חזרת?‬
‫שיקרת לי.‬
‫עשיתי מה שאמרת.‬
‫אולי הולכת אותם שולל בינתיים,‬
‫אבל בצד הזה,‬ ‫אתה לא יכול להסתיר את מי שאתה.‬
‫אתה לא ידיד של משפחת לוק.‬
‫אני רואה את הטפיל שנדבק על עמוד השדרה שלך.‬
‫כנראה שעלית עליי.‬
‫גרמת לי לבזבז‬ ‫את פיסת הברזל המלחש האחרונה שלי.‬
‫יש לך מושג‬ ‫מה הייתי צריך לעשות כדי לפתוח את הדלת?‬
‫כן.‬
‫קיוויתי שילדיו של רנדל יינצלו‬
‫מפני הרוע שנמצא מאחורי הדלת הזו.‬
‫שאוכל להגן עליהם.‬
‫אך למרבה הצער,‬
‫לא היה מספיק להסתיר מהם את האמת.‬
‫אתה תספר לי את מה שאני צריך לדעת!‬
‫אין לך סיכוי ליצור מפתח.‬
‫מעולם לא היה לך.‬
‫אתה לא אחד מאיתנו.‬
‫דאנקן!‬
‫אין לך צורך לדאוג.‬
‫אתה תזכור את מה שחשוב. אני מבטיח.‬
‫לא.‬
‫לעזאזל. לא זה.‬
‫מה אתם עושים?‬
‫דוד דאנק?‬
‫מה אתה עושה פה?‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-כן, אני בסדר.‬
‫אני פשוט…‬
‫מסדר כמה דברים.‬
‫בוא נחזור, בסדר?‬
‫בוא.‬
‫הלך לך טוב, אבל זה ייגמר בקרוב.‬
‫על מה אתה מסתכל?‬
‫עכשיו, סאם!‬
‫עכשיו!‬
‫היית רוצה. אתה לא יכול להרוג אותי, סאם.‬
‫אני לא אתן לך לפגוע שוב באף אחד.‬
‫ניסיון נחמד, אידיוט.‬
‫לא!‬
‫שוב תודה. להתראות, דאנקן.‬
‫אז מה עשית במחסן?‬
‫היה לי זיכרון.‬ ‫הייתי עם אבא שלך והחברים שלו, והייתי נסער.‬
‫הייתי כל כך נסער. אני לא זוכר למה.‬
‫אני צריך ללכת לשכב, בסדר?‬ ‫הראש שלי פועם.‬
‫בסדר.‬
‫יש משהו שאוכל לעזור לך למצוא?‬
‫הלוואי. פשוט חיפשתי משהו לקרוא.‬
‫עדיין מוזר לראות אותו ככה.‬
‫מבוגר יותר?‬
‫לא.‬
‫טוב, כלומר, כן.‬
‫אבל גם הזקן שלו.‬
‫הוא לא התחיל להתגלח עד שנת הסיום.‬
‫אבל זה מתאים לו.‬
‫כן.‬
‫אני מצטערת.‬ ‫אנחנו לא צריכות לדבר עליו אם את לא רוצה.‬
‫לא.‬
‫אני רוצה להיות מסוגלת לדבר עליו‬ ‫מבלי לפרוץ בבכי.‬
‫הוא סיפר לי עלייך.‬
‫אני חושבת שזו הייתה‬ ‫הפעם האחרונה שראיתי אותו.‬
‫הוא חזר לבקר בחג יום העבודה.‬
‫בקיץ אחרי השנה הראשונה שלו בקולג'.‬
‫רנדל חזר לכאן?‬
‫לא ידעתי.‬
‫זו הקלה לראות אותו מאושר כל כך.‬
‫הוא ראה את העתיד שלו איתך.‬
‫סלחי לי.‬
‫היי, מה שלום דאנקן?‬
‫משהו בהחלט לא בסדר איתו.‬
‫היה לו זיכרון של משהו שקרה במחסן,‬
‫וזה גרם לו לכאב ראש. עכשיו הוא נח למעלה.‬
‫זאת הייתה טעות.‬
‫אנחנו לא יכולים פשוט לתת לו להמשיך ככה.‬ ‫הוא מחמיר.‬
‫כשטיילר חוזר הביתה, נוציא את הזיכרונות.‬
‫הייתי אמורה לדעת.‬
‫עשיתי אינספור טעויות‬ ‫מאז שהוצאתי את הפחד שלי.‬
‫טוב, אם את מרגישה ככה,‬
‫למה שלא תחזירי אותו?‬
‫כי אני לא יודעת איפה הוא.‬
‫את יכולה לשלוט בדברים בתוך הראש, נכון?‬
‫במידה מסוימת.‬
‫אז אולי תוכל לשלוט בדברים שהיו שם פעם.‬
‫תנסי להתרכז.‬
‫מה דעתך?‬
‫שאת צריכה אחד בכל צבע.‬
‫אני רוצה לתת לך משהו.‬
‫אני בסדר. תודה.‬
‫אבל את לא תעזבי את באת' בלי זה. אני מצטער.‬
‫טוב, אבל אני נחושה‬ ‫למצוא לך את המזכרת המושלמת.‬
‫שלושה במחיר של אחד, כאן. שלושה באחד.‬
‫- אנגליה -‬
‫אפשר לעזור לך, גבירתי?‬
‫לא.‬
‫מה?‬ ‫-גבירתי, את צריכה משהו?‬
‫אני לא ממש יודעת.‬
‫סליחה.‬
‫על מה את מסתכלת? אם תעשי את זה שוב…‬
‫תתרחקי ממני! נו! תתרחקי!‬
‫ג'קי!‬
‫טיילר.‬
‫מה קורה? איפה אנחנו?‬
‫בסדר. את בסדר. אנחנו באנגליה. בסדר?‬
‫אני לא מבינה. איך הגענו לכאן?‬
‫טוב. אל תדאגי.‬
‫עשינו סרטון שמסביר הכול.‬ ‫-טיילר, אני רוצה ללכת הביתה.‬
‫בסדר.‬
‫תן לי את זה. אני יודע שיש לך את זה.‬
‫הלו?‬
‫בודי, זה אתה?‬
‫לא! מה עשית?‬
‫דאנקן?‬
‫אתה בסדר?‬
‫אחי הרג את לוקאס ממש שם.‬
‫למה שהוא יעשה את זה?‬
‫איך הוא היה מסוגל?‬
‫דאנקן, אני לא חושבת שאתה מבין.‬
‫היית שם.‬
‫הכל בסדר?‬
‫הוא זוכר את הלילה ההוא.‬
‫רנדל רק ניסה להגן עלינו.‬
‫אני יודעת שזה מבלבל,‬ ‫אבל רנדל רק ניסה להגן על…‬
‫אל תיגעי בי! בבקשה.‬
‫דאנקן!‬
‫דאנקן, אני כל כך מצטערת.‬ ‫אנחנו נתקן את זה.‬
‫בבקשה. רק תני לי לנוח, בבקשה.‬
‫אני לא יכולה לחכות לטיילר.‬
‫צריך להוציא את הזיכרונות עכשיו.‬ ‫-אם רק נוכל למצוא את מפתח הזיכרון…‬
‫מה זה היה?‬
‫אולי זה לא הרעיון הכי טוב.‬
‫את מרגישה שונה?‬
‫שכחתי.‬
‫אני מפחדת מהרבה דברים.‬
‫וזה טוב?‬
‫עדיף לדעת מה עומד לפניי.‬
‫אפשר לשאול את זה?‬
‫תני לי רק עוד הזדמנות אחת‬ ‫לפני שנסיר את הזיכרונות שלו שוב.‬
‫אה! אני מצטערת.‬
‫אין בעיה. בדיוק התכוונתי ללכת.‬
‫על מה זה היה?‬
‫היא הייתה צריכה לשאול משהו. אני מאחרת.‬
‫קיוויתי שנוכל לדבר.‬
‫אני צריך להתארגן למסיבה של מר בנט.‬
‫חשבתי שזאת מסיבת מעונות.‬
‫זאת כן, בעיקר, אבל גייב רצה שאלך איתו.‬
‫את יודעת, רציתי לדבר איתך עליו.‬
‫על גייב?‬
‫לא.‬
‫ג'וש.‬
‫אפשר לחכות עד שאגיע הביתה?‬
‫בטח.‬ ‫-תודה.‬
‫תהני.‬
‫אז זה קרה בעבר.‬
‫זה מתחיל לקרות יותר.‬ ‫ככל שמתקרבים ליום ההולדת שלך.‬
‫אני יודע כמה זה מבלבל. אני…‬
‫אבל אתה לא יודע.‬
‫לא יכולת לדעת.‬
‫את צודקת. אני לא.‬
‫עוד לא.‬
‫אני לא רוצה לעשות את זה יותר.‬
‫לעשות מה?‬ ‫-את זה!‬
‫קסם! לנסות להיאחז בו.‬
‫אולי כדאי שנפסיק להילחם בבלתי נמנע.‬
‫לא, אבל זה לא בלתי נמנע.‬
‫אבא שלי והחברים שלו מצאו דרך.‬
‫הם גילו איך. גם אנחנו יכולים.‬
‫אתה לא מקשיב לי, טיילר.‬
‫אני לא רוצה להרגיש ככה יותר.‬
‫זה קשה מדי.‬
‫ג'קי, בבקשה.‬
‫אני רק צריך עוד זמן.‬
‫פשוט…‬
‫תני לי עוד קצת זמן לפתור את זה.‬
‫היי, קינס.‬
‫היי.‬
‫את בכלל לא גרה במעונות.‬ ‫גם את כאן רק בשביל האוכל בחינם?‬
‫לא, היא באה עם גייב.‬
‫הבנתי.‬
‫יש פיצות צמחוניות?‬
‫על השולחן שם.‬
‫פספסתי משהו?‬ ‫-לא. אני הולך להביא לי כוס מים.‬
‫חייב להיות משהו.‬
‫חשבתי שאת שונאת פחמימות.‬
‫לפעמים צריך פשוט לא לשים קצוץ, את יודעת?‬
‫אל תגרמי לי להתחיל לחבב אותך,‬ ‫עדן הוקינס. זה יבלבל אותי.‬
‫התגעגעתי אליך בכיתה.‬
‫איפה היית הבוקר?‬
‫כן, לא קראתי את החומר,‬ ‫אז נשארתי בחדר שלי קצת.‬
‫את בסדר?‬
‫כן. בסדר.‬
‫ורובה המוסקט הזה של ספרינגפילד‬ ‫הוא משנת 1855.‬
‫זה היה למעשה הנשק הראשון בפיקוח ארה"ב‬
‫עם קליע 58. בסגנון מינייה עם בסיס חלול.‬
‫"מיני!"‬
‫זה מושלם בשבילך כי אתה פצפון!‬
‫היי! קצת כבוד.‬
‫אני לוקח היסטוריה ברצינות, אז…‬
‫אז זה כמו כדור מוסקט ישן?‬
‫מצאתי את זה עם מסמכים ישנים…‬
‫אל תיגע בזה, בבקשה.‬
‫סליחה.‬
‫זה לא היה אמור להיות בחוץ.‬
‫זה יומן שנכתב על ידי אחד מאבותיי,‬
‫קפטן פרדריק גדעון.‬
‫הוא היה חייל בריטי בזמן המהפכה.‬
‫כן. הם לא היו הרעים?‬ ‫-זו בכלל שאלה?‬
‫תשתוק!‬ ‫-מאיפה לי לדעת?‬
‫ניסיתי לגלות עליו עוד,‬
‫כולל למה פיסת התחמושת הזו‬ ‫נמצאה לצד היומן שלו.‬
‫נראה לי שהוא עדיין ישן.‬
‫מה שלומו?‬
‫היה לו יום די קשה.‬
‫אני מניח שגם לך.‬
‫יכול להיות שאני יודעת איך לגלות‬ ‫איפה רנדל החביא את מפתח הזיכרון.‬
‫הפעם האחרונה שראיתי את המפתח‬ ‫הייתה הפעם האחרונה שראיתי אותו.‬
‫אבל קברתי את הזיכרון הזה.‬
‫אבל אם אמצא אותו…‬
‫אולי אוכל לעזור לדאנקן.‬
‫לא אתן לך להיתקע שם שוב. אני מבטיח.‬
‫היי, ראית את גייב?‬
‫לא, לא בזמן האחרון.‬
‫את יודעת מה? נראה לי שאעזוב.‬
‫בסדר, אני אמצא אותך.‬
‫תמיד חשבתי שבריטים‬ ‫לא מסגירים את הרגשות שלהם.‬
‫כן, הוא לא ממש מתמודד עם המצב.‬
‫אני לא יודעת למה הוא מוציא את זה עלייך.‬
‫הגנתי על גייב.‬
‫כן.‬
‫בצד החיובי, לפחות עכשיו יהיה להם זמן‬ ‫לפתור את הבעיות שלהם.‬
‫הצד החיובי של מה?‬
‫שסקוט נשאר. הוא לא התקבל לרוצ'סטר.‬
‫הוא לא סיפר לך?‬
‫טוב, כנראה שעכשיו‬ ‫גם לכם יהיה זמן לפתור את זה.‬
‫אני הולכת למצוא את גייב.‬
‫אלוהים, מישהו פה צריך תחביב חדש.‬
‫מוכר לך?‬
‫למה יש לו ברזל מלחש?‬
‫לא ברור. אבל לפחות עכשיו תזכי לחיות.‬
‫מה?‬
‫טוב, יכול להיות ששקלתי‬
‫למחזר את הברזל המלחש שנמצא בתוכך.‬
‫אבל כנראה שכבר לא אצטרך לעשות זאת.‬
‫אני סתם צוחק.‬
‫היי.‬
‫מה אתם עושים כאן?‬
‫גייב, כמו ג'נטלמן,‬
‫ליווה אותי לשירותים,‬
‫והלכנו לאיבוד איכשהו,‬ ‫אז אני הולכת למצוא את השירותים.‬
‫כן.‬
‫את מוכנה ללכת?‬
‫בטח.‬
‫הלם קטן.‬
‫- הפרידה של רנדל -‬
‫אני יכול?‬
‫השתמשנו במפתח הזיכרון כדי שלא נשכח.‬
‫כדי שניאלץ לחיות עם האשמה שלנו.‬
‫אבל מבוגרים לא אמורים לזכור את הקסם.‬
‫אז זו הסיבה שרנדל החליט להסתיר את המפתח.‬
‫הנה! לשם הוא הלך.‬
‫אקדמיית מת'יסון.‬
‫המפתח חייב להיות מוסתר שם איפשהו.‬
‫זו התחלה.‬
‫למה כל כך שקט פה? לא התגעגעת אליי?‬
‫גייב, אני חושבת שיש לנו בעיה.‬
‫באמת שלא חשבתי שהיא מסוגלת לזה.‬
‫קינסי התנהגה באופן די מוזר במסיבה.‬
‫כנראה שהמפלצת הקטנה‬ ‫עשתה את דרכה חזרה הביתה.‬
‫מה נעשה עכשיו?‬
‫אמרת שאתה צריך מישהו ממשפחת לוק‬ ‫כדי להכין מפתח, נכון?‬
‫אז למה אנחנו מחכים?‬
‫לך תביא את הבחורה שלך.‬
‫היי.‬
‫איך הייתה המסיבה?‬
‫בסדר.‬
‫קינסי.‬
‫בואי שבי איתי.‬
‫אני יודעת ש…‬
‫לראות אותי ככה עם ג'וש בבית הספר‬
‫בטח היה מוזר.‬
‫עדיין מוקדם מאוד.‬
‫אני בכלל לא יודעת אם אני מוכנה…‬ ‫-אימא, אתם חמודים ביחד.‬
‫אם את מאושרת, אני מאושרת בשבילך.‬
‫תודה.‬
‫פשוט חשבתי‬
‫שאולי בגלל זה נראית מוטרדת.‬
‫קרה משהו עם גייב?‬
‫איך אפשר להבדיל בין נורה אדומה‬
‫לבין סתם משהו שאת מגזימה לגביו?‬
‫במיוחד כשאת מפקפקת בכל החלטה שקיבלת?‬
‫או כמעט בכל אחת?‬
‫אין כאן תשובה פשוטה.‬
‫לדעתי צריך לסמוך על תחושת הבטן שלך.‬
‫את חושבת יותר מדי.‬
‫אבא שלך גם היה כזה.‬
‫אז זו אשמתו.‬
‫לגמרי.‬
‫מה אתה עושה פה?‬
‫אתה מצייר?‬
‫אפשר לראות?‬
‫בבקשה‬
‫תפסיק.‬
‫מה קרה?‬
‫צא מפה.‬
‫צא.‬
‫אתה לא אמיתי.‬
‫צא!‬
‫- מבוסס על הרומן הגרפי מבית IDW‬ ‫מאת ג'ו היל וגבריאל רודריגז -‬
‫תרגום כתוביות: דניאל מוריס‬