‫- לפני 23 שנה -‬
‫היי!‬
‫מה את עושה פה?‬
‫הלו?‬
‫תראי, זה שטח פרטי.‬
‫את לא יכולה פשוט…‬
‫היי.‬
‫את שומעת אותי?‬
‫אלוהים.‬
‫הלו?‬
‫מה לכל ה…‬
‫תתעוררי.‬
‫קדימה! תתעוררי!‬
‫תתעוררי כבר!‬
‫מוקד חירום, במה אוכל לעזור?‬
‫כן, שלום?‬
‫יש… אני עוזרת הבית. יש פה מישהי.‬
‫אני לא יודעת מה קרה,‬ ‫אבל אנחנו צריכות עזרה!‬
‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫וואו.‬
‫זה נראה בדיוק אותו הדבר…‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫…אבל משופץ.‬
‫כן, אימא שלי עושה שיפוצים.‬
‫את יכולה להסתובב לראות אם את רוצה.‬
‫וואו.‬
‫אני יודע שזה בטח‬ ‫קצת מוזר בשבילך לחזור לכאן.‬
‫כן, אבל בצורה טובה.‬
‫תודה שנתת לי להישאר כאן‬ ‫עד שקרן הנאמנות שלי תגיע.‬
‫כמובן.‬
‫מה שלומה?‬
‫היא לא אמרה הרבה בנסיעה.‬
‫היא זוכרת את המפתחות ואת הקסם, נכון?‬ ‫צריך לגלות איך…‬
‫כן, אבל בוא נתקדם בזהירות.‬
‫היא צריכה זמן לעכל את המצב.‬
‫אנחנו לא יכולים פשוט להתחיל‬ ‫להפציץ אותה בשאלות.‬
‫היי, אני בודי.‬
‫היי, אני ארין. כיף להכיר אותך.‬
‫וזה יהיה החדר שלך.‬
‫תודה.‬
‫דאנקן?‬
‫זה אתה?‬
‫היי, ארין.‬
‫ברוכה הבאה. שמעתי שתתארחי אצלנו.‬
‫סליחה, אני בשעון טוקיו.‬
‫וואו.‬
‫הזדקנת.‬
‫סליחה.‬
‫בראש שלי, אתה עדיין ילד קטן,‬ ‫אתה יודע, מתרוצץ.‬
‫בדיוק התכוונתי להתקלח,‬ ‫אז אני הולך לעשות את זה.‬
‫טוב, אבל נדבר אחר כך.‬
‫כן.‬
‫טוב, אני מקווה שאת מסודרת שם.‬
‫בודי ואני יוצאים לכמה שעות,‬
‫אבל קינסי וטיילר יהיו כאן.‬
‫תודיעי לנו אם תצטרכי עוד משהו.‬
‫ארין?‬
‫את בסדר?‬
‫אני יודעת שמצאתם את המפתחות.‬
‫אני צריכה שתיתני לי אותם.‬
‫את כולם.‬
‫כן, הייתי צריכה להיפטר מהם‬ ‫מיד אחרי שזה קרה.‬
‫מיד אחרי שהחברים שלי מתו.‬ ‫-אנחנו…‬
‫אנחנו זהירים. אנחנו יודעים איך להשתמש בהם.‬
‫גם אנחנו חשבנו כך.‬
‫חשבנו שאנחנו יודעים מה אנחנו עושים.‬
‫אני מצטער.‬
‫תראי, אני יודע שקרו הרבה דברים רעים,‬ ‫אבל המצב שונה עכשיו.‬
‫את יודעת, נפטרנו מדודג'.‬
‫לא מדובר רק בדודג'.‬
‫המפתחות,‬
‫הכוח שלהם, הוא מפתה.‬
‫אתם חייבים להקשיב לי.‬
‫ארין, עם כל הכבוד,‬
‫אנחנו משפחת לוק.‬
‫המפתחות שייכים לנו.‬
‫אנחנו מחליטים מה לעשות איתם.‬
‫אז אתם לא תשרדו.‬
‫ממש לא נראה שהיא הייתה צריכה זמן לעכל.‬
‫אפשר להבין שהיא נבהלת.‬
‫זה הרבה בשבילה.‬
‫גם אני מבין את זה. אני פשוט…‬
‫אנחנו לא נותנים לה את המפתחות.‬
‫ברור.‬
‫שלום, מפתח קטנטן.‬
‫היי בודי, איפה אתה?‬
‫הולכים לבית של ג'יימי.‬
‫בית החולים עמד להעביר אותה למוטל.‬
‫זה פשוט נשמע אכזרי.‬
‫היא צריכה להיות במקום‬ ‫עם אסוציאציות חיוביות.‬
‫נכון, ומה יותר חיובי‬ ‫מהבית של החבר שלה מהעבר?‬
‫אני צוחק. זה…‬
‫אני חושב שזה נהדר את מארחת אותה,‬ ‫אבל את לא חייבת להיות צדיקה לגבי זה.‬
‫מותר לך לחשוב שזה מוזר.‬
‫אני לא חושבת שזה מוזר.‬
‫טוב, כן. אני חושבת שזה קצת מוזר.‬
‫טוב.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע…‬
‫וואו!‬
‫עכבישים הם החרק השני הכי פחות אהוב עליי.‬
‫אולי הוא יעזור לך לשלם.‬
‫אלף שבע מאות דולר.‬
‫הטיילת.‬
‫אוי, לא.‬
‫אלוהים. אני לא מאמין שהשגת את זה.‬
‫המפגשים האלה היו נהדרים.‬ ‫-כל כך נהדרים.‬
‫אבל חשבתי לעצמי,‬
‫מה דעתך על מפגש פליידייט, ‬
‫רק שהילדים יישארו בבית?‬
‫נשמע טוב.‬
‫כן.‬
‫אני רוצה להראות לך משהו.‬
‫וואו. זה חדש?‬
‫כן, מצאתי אותו היום.‬
‫עוד לא הצלחתי לפענח מה הוא עושה.‬
‫בוא איתי.‬
‫אתה רואה את הדלת?‬
‫יש לה את אותם ראשי התיבות כמו המפתח.‬
‫וואו. זה מטורף.‬
‫זה הבית שלי.‬
‫באמת?‬
‫כן.‬
‫ראשי התיבות פירושם "בית המפתח". ‬
‫איפה מצאת את זה?‬
‫אבא שלי אוסף הרבה חפצים היסטוריים מוזרים,‬
‫במיוחד אם הם קשורים למת'יסון.‬
‫אתה חושב שזה קסום?‬
‫יש רק דרך אחת לגלות.‬
‫וואו!‬ ‫-וואו!‬
‫אפשר להוריד את הגג. רוצה לראות?‬
‫טוב.‬
‫זה מדהים!‬
‫זה החדר של טיילר, וזה…‬
‫טיילר?‬
‫היי, טיילר.‬
‫טיילר!‬
‫אז זה מראה לך מה קורה בבית שלך.‬
‫כן, כנראה.‬
‫איזה מאלה החדר שלך?‬
‫זה.‬
‫אני יכול פשוט להרים את הארון שלי.‬
‫תראי כמה המיטה שלי קטנה.‬
‫טיפה שברתי אותו.‬
‫בודי, איפה אתה?‬
‫אנחנו צריכים ללכת הביתה עוד דקה.‬
‫ג'יימי, כדאי שניתן למשפחת לוק ללכת הביתה.‬
‫זה…‬
‫בית המפתח?‬
‫כן, נכון שזה מגניב?‬
‫ג'וש.‬
‫מה זה?‬
‫אני יכול להסביר.‬
‫להסביר למה יש לך מודל של הבית שלי?‬
‫כשעברתי לכאן לראשונה,‬ ‫ביקרתי בחנויות ענתיקות רבות,‬
‫ומצאתי את זה במחיר מציאה.‬
‫הייתי צריך לספר לך‬ ‫כשגיליתי שאת ממשפחת לוק,‬
‫אבל הייתה לנו היכרות כל כך לא חלקה…‬
‫כן, עכשיו אני רואה שהייתי צריך לומר משהו.‬
‫לא היה מוזר אם הייתי פשוט‬ ‫מזכיר את זה בזמנו.‬
‫כן, זה עדיין היה מוזר.‬
‫קחי את זה. זה צריך להיות אצלך.‬ ‫זה הבית שלך.‬
‫ברצינות, אני מתעקש. קחי את זה.‬
‫לא, תשמור את זה.‬
‫מספיק קשה לי לטפל בגרסה הגדולה.‬
‫את בטוחה, אימא? זאת אומרת, זה הבית שלנו.‬
‫אני בטוחה. הגיע הזמן ללכת, חמוד.‬
‫אפשר פשוט להסתכל שוב?‬ ‫-בפעם אחרת. קדימה, בודי. בוא נלך.‬
‫טוב, תודה, נהניתי.‬
‫תשמרי על זה.‬
‫בסדר.‬
‫ביי, ג'יימי.‬ ‫-ביי.‬
‫ביי, ג'וש.‬ ‫-ביי.‬
‫טוב, זה כבר חייב להיות מוכן.‬
‫צ'מברלין אמר‬ ‫שהברזל חייב להיות ללא זיהומים.‬
‫את רואה את הכתמים השחורים האלה?‬ ‫אלה נראים לי כמו זיהומים.‬
‫תערבבי.‬
‫מה אתה הולך לעשות?‬
‫קינסי מתרחקת ממני.‬
‫אני צריך לתקן את זה.‬ ‫-למה?‬
‫אנחנו כבר יודעים להכין מפתחות. מה הטעם?‬
‫היא ממשפחת לוק.‬
‫היא מיוחדת.‬
‫אני לא רואה אותך מכרכר סביב טיילר ובודי.‬
‫נדבקת ברגשות?‬
‫כולנו צריכים לחשוב על דרכים ליצור‬ ‫סרט המשך טוב עוד יותר.‬
‫חשבתי שנוכל לצלם‬ ‫במוזיאון הימי של נורת' שור.‬
‫הייתי שם בקיץ. זה מיקום די מושלם.‬
‫ברור. הייתי צופה בכל סרט‬ ‫עם סצנה במוזיאון הימי.‬
‫אבי, הנייד שלי נכבה. תראי אם יש תמונות.‬
‫וואו, המקום נראה נהדר.‬
‫ערך הפקה מדהים.‬
‫הנה. סקוט, יש לך משהו בתסריט‬ ‫שיכול לעבוד כאן?‬
‫מה?‬
‫סליחה, על מה אנחנו מדברים?‬
‫הסרט.‬
‫אה. כן.‬
‫כן. לא, אני חשבתי…‬
‫על בית הספר החדש שלך וכל החברים‬ ‫שלא יהיו מגניבים כמונו?‬
‫כן, הוא הולך להסתובב‬ ‫עם כל מיני גאוני קולנוע מטורפים.‬
‫בטח פשוט תשכח מאיתנו.‬
‫טוב, עד אז,‬
‫אני תקוע איתכם.‬
‫רוצה להיכנס?‬
‫זה היה החדר של אבא שלי, נכון?‬
‫אלוהים.‬
‫רנדל היה לובש את זה כל הזמן.‬
‫ברצינות, מי…‬
‫מי שם פיתיון דייג על כובע בייסבול?‬
‫הוא אמר שזה היה שם‬
‫למקרה חירום.‬ ‫-למקרה חירום.‬
‫אפשר לשאול אותך שאלה?‬
‫כן, תשאל.‬
‫איך כולכם מצליחים לזכור את הקסם?‬
‫את, אלי ואבא שלי?‬
‫הכנו מפתח.‬
‫הכנתם מפתח?‬
‫איך?‬
‫זה לא משנה.‬
‫לא היינו צריכים לעשות את זה מלכתחילה.‬
‫איפה הוא עכשיו?‬
‫אני לא יודעת. באמת שלא. זאת האמת.‬
‫איפה המקום האחרון שראית אותו?‬ ‫-טיילר, הגענו.‬
‫אשמח לעזרה עם ארוחת הערב.‬
‫בבקשה פשוט תשכח מהמפתחות.‬
‫מה ל…‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫ג'יימי, תראי את המיטה שלי!‬
‫היא שבורה.‬
‫איך שברת את…‬
‫רגע.‬
‫זה בדיוק כמו…‬
‫בבית הבובות.‬
‫תראי, גם הארון שלי נפל.‬
‫זה לא רק מראה לך מה קורה.‬
‫כל מה שעושים בבית הבובות‬ ‫באמת קורה בבית המפתח.‬
‫וואו. טוב שלא מחצת את אחיך.‬
‫מהר. שימי משהו בבית הבובות.‬
‫כמו מה?‬ ‫-אני לא יודע, משהו קטן.‬
‫טוב, רגע.‬
‫אני צריכה להעביר את בית הבובות לחדר שלי.‬
‫המפתח עדיין אצלך, נכון?‬
‫כמובן.‬
‫אני רק מוודא.‬
‫בחייך.‬
‫זה עבד?‬
‫אלוהים.‬
‫זה עבד!‬
‫כן!‬
‫וזה טעים.‬
‫מחר נתחיל לעבוד על התסריט‬ ‫ונקבע לוח זמנים. נשמע טוב?‬
‫גייב, תעזור לי להוציא את תלבושת הנפרופידה‬ ‫מהוואן של אימא שלי?‬
‫זה מתחיל להפחיד אותה.‬
‫כן, בטח.‬ ‫-שתי שניות.‬
‫כן, אין בעיה.‬
‫אני בטוחה שלא כולם ברוצ'סטר גאונים.‬
‫אולי רק 80 אחוז או משהו.‬
‫חוץ מזה, אתה היית בעל החזון‬ ‫שמאחורי "מרחץ הדמים"‬
‫ובקרוב "מרחץ הדמים 2",‬ ‫בהמתנה לשם טוב יותר.‬
‫טוב, רוצה לראות מה בעל החזון הזה‬ ‫באמת כתב מתוך "מרחץ הדמים 2"?‬
‫זה הכול.‬
‫בסדר. אז יש לך סצנה.‬
‫חצי סצנה, קינסי, והיא על הפנים.‬
‫סליחה, אני פשוט…‬
‫אם אני לא מסוגל להתמודד עם זה,‬ ‫איך אתמודד עם לימודי קולנוע?‬
‫אם אתקבל.‬ ‫-אתה טרוד מדי במחשבות שלך.‬
‫אם היית תמיד מלא בביטחון בקשר לאמנות שלך,‬
‫כנראה היית סוציופת.‬
‫צודקת.‬
‫תראה, אתה לא באמת צריך לעשות את זה לבד.‬
‫תן לי לעזור.‬
‫באמת?‬ ‫-כן!‬
‫בוא לא נחשוב על זה יותר מדי. בוא נזרום.‬
‫טוב, סבבה.‬
‫אוקיי, מערכה ראשונה, סצנה ראשונה.‬
‫מוזיקה מצמררת מתנגנת ברקע.‬
‫מוזיאון ימי מפחיד.‬
‫מוזיאון ימי נטוש.‬
‫אהבתי.‬
‫אני משתלט.‬
‫תודה לאל.‬
‫כי את הולכת לבית המפתח.‬
‫בשביל מה?‬
‫כדי להטות את הכף בחזרה לטובתי.‬
‫עכשיו.‬
‫היי.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫רוצה דגנים?‬
‫לא.‬
‫אני בדיוק יוצא לעבוד על המכונית שלי.‬
‫אתה לא זוכר הרבה עליי, נכון?‬
‫לא ממש. לא.‬
‫כל התקופה הזו די ריקה בשבילי.‬
‫אני ממש מצטערת.‬
‫על מה את מצטערת?‬
‫אני פשוט מצטערת.‬
‫כדאי שאתחיל לעבוד.‬
‫סקוט, סצנת הפתיחה במוזיאון אדירה.‬
‫ממש בנוסח קורמן.‬
‫ברצינות, סרטי המשך הם לא קלים,‬
‫וזה יכול להיות יותר‬ ‫"שובו של הנוסע השמיני" ופחות "גריז 2".‬
‫סליחה, "גריז 2" זאת יצירת מופת.‬
‫רואה? ואתה חשבת שאיבדת את הקסם שלך.‬
‫תודה, חבר'ה. תודה.‬
‫איפה השאר?‬
‫בדרך.‬
‫רגע. זה הכול? כבר שבועות שאתה כותב את זה.‬
‫אני יודע. התמודדתי עם משבר קיומי יצירתי,‬
‫אבל אל תדאגו.‬
‫אני מבטיח. הכול כאן.‬ ‫אני פשוט צריך להעביר את זה לפה.‬
‫טוב, אולי תוכל לתת לנו תמצית?‬
‫כך יהיה לנו חומר לעבוד איתו בלעדיך.‬
‫לא, אין צורך.‬
‫אני מבטיח שאוכל לעשות את זה.‬
‫לא, היא צודקת.‬
‫מי שימלא את מקומך יצטרך את זה.‬
‫אני מניח שזאת תהיי את, נכון?‬ ‫את ניהלת את כל העניין הזה.‬
‫רגע.‬ ‫-אני לא מועמד?‬
‫רגע.‬
‫לא ידעתי שתרצה לביים.‬ ‫-אני לא. רק רציתי להיכלל.‬
‫גייב השתלטני.‬ ‫אתה פשוט מפיל את זה על את זיידי.‬
‫מה איתך? מה עם קינסי?‬ ‫-היי! רגע!‬
‫אתם מתנהגים כאילו כבר עזבתי!‬
‫אני עדיין כאן, ואני עדיין הבמאי.‬
‫אחי, אם תתקבל לרוצ'סטר, ואני בטוח שתתקבל,‬
‫לא תרצה להשאיר אותנו באוויר, נכון?‬
‫כן.‬
‫אולי כדאי לדבר על תרחישים אחרים.‬ ‫רק ליתר ביטחון.‬
‫אז אתם זורקים אותי מהסרט שלי?‬
‫לא, אתה רק מנסה לשמור על רגל אחת בסרט‬ ‫בזמן שהשנייה כבר באנגליה.‬
‫אתה מתנהג באנוכיות.‬
‫סקוט, מה לעזאזל?‬ ‫-היי!‬
‫מה אתה עושה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫גבר!‬ ‫-היי!‬
‫סקוט.‬
‫-היי.‬
‫יו, תירגע.‬
‫סקוט, גש אל גייב באגרסיביות.‬ ‫-מה לעזאזל?‬
‫אפשר פשוט… תירגע.‬
‫סקוט, תן לגייב אגרוף.‬
‫אני לא עושה שום דבר.‬
‫אלוהים, תפסיק!‬
‫רד ממני!‬
‫מה לעזאזל, סקוט?‬
‫לא עשיתי כלום. לא עשיתי את זה. זה לא אני!‬
‫זה לא אני. לא עשיתי את זה.‬ ‫-קוונדיש! קדימה. החוצה.‬
‫קדימה. אתה עף מפה.‬
‫קינסי, לא עשיתי את זה.‬ ‫-קדימה.‬
‫הנה.‬
‫מה קרה?‬
‫אתה בסדר? זה היה מטורף.‬
‫אני בסדר. ברצינות.‬
‫כדאי שנלך לראות אותו.‬ ‫לוודא שהוא לא חונק את מר בנט.‬
‫בסדר.‬ ‫-אני שמח שאתה בסדר.‬
‫אף פעם לא ראיתי אותו ככה.‬
‫היי, אתה בטוח שאתה בסדר?‬ ‫-כן, ברצינות, אני בסדר.‬
‫אפשר פשוט לשכוח מזה?‬
‫למה שהוא יעשה את זה?‬
‫אלוהים.‬
‫מה אם מישהו שלט בו?‬
‫תיבת הנגינה.‬
‫לא אבד לך המפתח הזה?‬
‫אולי מישהו מצא אותו.‬
‫ומה? פרץ לבית שלך והביא אותו הנה?‬
‫כנראה שהכול אפשרי.‬
‫קדימה. תקלע!‬
‫אני כבר חוזרת.‬
‫ראית את זה?‬ ‫-כן.‬
‫איזה מהלך אדיר.‬
‫היי, מה קורה?‬
‫דוד דנקן,‬ ‫תוכל לעשות לי טובה ולעלות לחדר שלי?‬
‫בטח. מה אני מחפש?‬
‫תוכל לבדוק אם תיבת הנגינה שלי‬ ‫עדיין על השידה?‬
‫בבקשה.‬
‫עכשיו זה לא הזמן לשמוח לאיד.‬ ‫תחזירי את זה לבית המפתח.‬
‫עכשיו.‬
‫עכשיו!‬
‫בסדר.‬
‫תיבת הנגינה?‬
‫עם רקדנית הבלט חסרת הראש המפחידה?‬
‫כן, היא כאן.‬
‫אתה בטוח?‬
‫כן, אני בטוח.‬
‫תהיי בבית לארוחת הערב?‬
‫אימא שלך יוצאת ותכננתי להכין קאצ'ו אה פפה.‬
‫כן, זה יהיה טוב.‬
‫זו אחת ממנות המומחיות שלי.‬
‫הוא אומר שהיא שם.‬
‫טוב, אולי זאת כן אשמתי.‬ ‫באמת קראתי לו אנוכי.‬
‫הוא כן היה אנוכי ועקשן.‬
‫טוב, מספיק לדבר על סקוט.‬
‫את רוצה?‬
‫בטח.‬
‫המקום הזה נהדר.‬
‫אין כמו הקסם של העיר הקטנה.‬
‫אני מסכים.‬
‫זה בדם.‬
‫את יודעת, כמה מאבותיי בילו זמן במת'יסון.‬
‫באמת?‬
‫אז הסתרת את הסיפור האמיתי עד עכשיו.‬
‫נער מקומי ממת'יסון חוזר הביתה.‬
‫למקום שהוא מעולם לא היה בו.‬
‫אשתי אהבה לנפוש במקומות חמים יותר.‬
‫אפשר להבין.‬
‫כלומר, כששיקגו היא קו הבסיס שלך.‬
‫בדיוק.‬
‫איך היא הייתה?‬
‫ג'יימי בעצם דומה מאוד לניקול.‬
‫אין לה סובלנות לבולשיט.‬
‫עקשנית.‬
‫ממהרת להגיד לי כשההרצאה שלי נהיית משעממת.‬
‫היא הייתה אימא נהדרת.‬
‫היא חלתה?‬
‫תאונת דרכים.‬
‫אוי.‬
‫אלוהים.‬
‫אני מצטערת.‬
‫טוב…‬
‫אני חושב שכשמאבדים מישהו כך פתאום,‬ ‫את יודעת,‬
‫את יודעת טוב יותר מכולם,‬
‫נותרים הרבה דברים שלא נאמרו.‬
‫לפעמים…‬
‫אני מוצאת את עצמי מדברת עם רנדל‬
‫בקול רם.‬
‫זה די מטורף, נכון?‬
‫טוב, אם את מטורפת, אני מטורף.‬
‫אוקיי, מספיק עם הסיפורים העצובים.‬ ‫הגיע הזמן שתראה לי למה אתה מסוגל.‬
‫בסדר.‬
‫זה הולך להיות מאוד לא מרשים.‬
‫גבר פחות בטוח בעצמו עשוי‬ ‫להיפגע מכך שהבסת אותו ב-50 נקודות.‬
‫חמישים וארבע, אבל לא משנה.‬
‫למרות שטענת שביצעתי עבירה‬ ‫כי זרקתי לאט מדי.‬
‫אני לא קובע את החוקים.‬
‫טוב,‬
‫זה האוטו שלי.‬
‫אני חניתי שם.‬
‫נהניתי מאוד.‬
‫גם אני.‬
‫אלוהים.‬
‫למה אני מתרגשת כמו נערה מתבגרת?‬
‫טוב, בשבילי,‬
‫הייתי נער מתבגר בפעם האחרונה שעשיתי את זה.‬
‫ומה בדיוק אנחנו עושים?‬
‫- בודי – 18:03 – מתי אוכלים ארוחת ערב? -‬
‫- דאנקן – 18:03 – בקרוב! אני אודיע לך! -‬
‫איפה לעזאזל היית?‬
‫איפה הייתי?‬
‫נאלצתי ללכת ברגל מבית המפתח‬
‫דרך היער בנעלי עקב.‬
‫ניסיתי להזמין מונית,‬
‫אבל אף אחד לא רצה לאסוף אותי‬ ‫כי יש לי דירוג של 1.3 כוכבים.‬
‫ולמה הלכת ברגל?‬
‫בגלל המשימה הקטנה ששלחת אותי לבצע,‬
‫מפתח הכל-מקום אצל דוד של קינסי עכשיו.‬
‫זה באשמתך.‬
‫זה לא משנה.‬
‫בקרוב,‬
‫יהיה לנו את המפתח היחיד שאנחנו צריכים.‬
‫תודה.‬
‫הופ.‬ ‫-הופ?‬
‫זה השם שלך?‬ ‫-הופ!‬
‫הו, תן לי לעזור לך.‬
‫- הודעות: דוד דאנק ‬ ‫ארוחת הערב כמעט מוכנה! -‬
‫תודה לאל.‬
‫אני גלפלינג.‬ ‫-אני גווע ברעב.‬
‫חה, חה, טיילר. מצחיק מאוד.‬
‫מה…‬
‫טיילר?‬
‫אני יודע. ארוחת הערב.‬
‫אתה יכול לצאת הנה?‬
‫אני בא.‬
‫מה עשית?‬
‫זה לא הייתי אני.‬
‫רוץ!‬
‫טוב, אי אפשר להישאר כאן.‬
‫מה קורה שם למעלה?‬
‫בואי איתנו.‬
‫מפתח העולם הקטן.‬
‫ידעת על זה?‬ ‫-איזה מפתח?‬
‫אולי הוא נעלם.‬
‫איך נעצור את זה?‬
‫קדימה!‬ ‫-רוצו!‬
‫קדימה!‬
‫סגור את הדלת!‬
‫למה יש לנו עכביש ענק בבית?‬
‫אסביר אחר כך!‬
‫תעני, ג'יימי! תעני!‬
‫ג'יימי, תעני!‬
‫הלו?‬
‫היי, ג'יימי, עכביש ענק תוקף אותנו כרגע,‬
‫זאת אומרת שיש עכביש בבית הבובות!‬
‫תוציאי את המפתח‬
‫עכשיו!‬
‫זה עבד?‬
‫לא! פשוט תמחצי אותו! תהרגי אותו!‬
‫לא! המפתח חייב להיות בבית הבובות‬ ‫כדי שזה יעבוד!‬
‫תחזירי את המפתח פנימה,‬
‫ואז תמחצי אותו!‬
‫הוא מת?‬
‫אוי, לא.‬
‫כן, הוא מת.‬
‫עכשיו…‬
‫יש לנו עכביש בגודל של פולקסווגן במטבח.‬
‫ג'יימי, תוכלי אולי לעזור לנו בניקיון?‬
‫תודה.‬
‫טוב, אימא הולכת להרוג אותנו.‬
‫אוקיי, מישהו יכול להסביר‬ ‫איך זה בכלל היה אפשרי?‬
‫אני אתן לך כמה שניות.‬
‫מה זאת אומרת? למה שזה ישנה…‬
‫מה קרה לקאצ'ו אה פפה שלי?‬
‫ולשאר המקום?‬
‫היי, דאנקן.‬
‫תקשיב, אתה זוכר את בית הבובות הישן שלך?‬
‫מעולם לא היה לי בית בובות.‬
‫כן היה לך. הוא היה בחדר השינה שלך.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫אני בכלל לא מכיר אותך, ארין.‬
‫בבקשה תפסיקי להעמיד פנים שאת מכירה אותי.‬
‫אלוהים אדירים! מה פספסתי?‬
‫גולגולת החולדה הענקית.‬
‫מה?‬
‫גולגולת החולדה הענקית‬ ‫שבודי מצא בקומה השלישית.‬
‫אתה חושב שגם זה היה קשור לבית בובות?‬
‫כן.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫אני יודעת מה אמרתי על המפתחות,‬ ‫אבל זה מקרה יוצא דופן.‬
‫אני צריכה לשאול את מפתח הצמחים.‬
‫דודג' לקחה לנו אותו.‬
‫אבל אני יודע מה את מחפשת.‬
‫מצאנו אותם לפני כמה חודשים.‬
‫אנחנו מבינים למה נאלצת לעשות את זה.‬
‫כמעט מלאו לנו 18.‬
‫לא רצינו לשכוח את הקסם.‬
‫כן, אז הכנתם מפתח, אבל איך…‬
‫טיילר, תן לה להסביר.‬
‫רנדל נעשה אובססיבי לגבי פתיחת הדלת השחורה.‬
‫הוא חשב שזה היה מקור הקסם, ושאם נפתח אותה,‬
‫נוכל להשיג את מה שנדרש‬ ‫כדי ליצור מפתח נוסף.‬
‫הוא לא טעה.‬
‫כשפתחנו את הדלת, נורו סוג של כדורים.‬
‫אחד מהם פגע בלוקאס.‬
‫הפך אותו לאחד הדברים האלה.‬
‫אבל היו כדורים אחרים שלא פגעו באף מטרה.‬
‫פיסות מתכת שאפשר להמיס ולהפוך…‬
‫למפתח אחר.‬
‫המפתחות עשויים מאותו חומר כמו שדים?‬
‫עכשיו אתה מבין למה הם כל כך מסוכנים.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫יש עוד דבר אחד‬
‫שצ'מברלין אמר שאנחנו צריכים.‬
‫הזקן הזה…‬
‫שיקר לי!‬
‫רנדל ניסה,‬ ‫אבל הוא לא הצליח לגרום לקסם לעבוד.‬
‫אז מי הכין את המפתח?‬
‫דאנקן.‬
‫ואז לאחר מכן,‬
‫מחקנו את כל זיכרונות הקסם שלו.‬
‫אני יודעת איך זה מרגיש כשהזמן נגזל ממך.‬
‫אני לא יכולה לחיות‬ ‫בידיעה שעשיתי את זה לדאנקן.‬
‫אם נחזיר את הזיכרונות,‬ ‫זה אומר שהוא יזכור שאבא הרג את לוקאס.‬
‫תראה, אני חייבת לתקן את זה.‬
‫אני חייבת לו את זה.‬
‫אולי עדיף שטיילר ואני נעשה זאת.‬
‫כן?‬
‫היי.‬
‫היי, דוד דאנקן.‬
‫מה קורה?‬
‫אתה בוטח בנו?‬
‫בטח.‬
‫אנחנו משפחה.‬
‫מה זה?‬
‫זה יהיה בסדר.‬
‫- מבוסס על הרומן הגרפי מבית IDW‬ ‫מאת ג'ו היל וגבריאל רודריגז -‬
‫תרגום כתוביות: דניאל מוריס‬