КОДФАЗЕР
Дівчино, усе добре?
Може, мені комусь подзвонити?
Тут дуже холодно.
Ходімо в тепло.
Він спрацював?
Ну ж бо.
Швидше.
-Ненавиджу цю штуку. -Як і я.
Треба було щось робити. Воно за мною ганялося.
Назад!
Гаразд, страшко. Тут для тебе невеличкий рибалка.
Не знаю. Як на мене, потужний ключ.
Мета…
була не в тому, щоб перетворити його на пюре з кістками.
Шепітного заліза залишилося лише на один.
Треба зробити все правильно.
І як ти це зробиш?
Піду до джерела.
До Локів.
ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
П'ятий клас, так?
Час нарешті завести друзів.
Та ж я весь минулий рік боровся з демоном.
Я тебе підштрикую.
Ми всі були заклопотані минулого року, але цьогоріч ти вільний,
тож іди й пурхай метеликом.
У моєму класі є дівчинка, яка боїться метеликів.
Ти, головне, пурхай.
У тебе все вийде, друже.
Ось, приготувала тобі обід.
О, Кінзі, це так приємно.
Візьми в Бернадетт перепустку на паркінг.
Вона любить когось відбуксувати.
Перепустка. Ясно.
Не користуйся автоматом з газованкою. Жере гроші.
-Пиши нам. -Ми ж поруч.
Любі.
Я зрозуміла.
І мама буде там, і це й твій останній перший день у школі.
Я планую піти в коледж.
Я знаю, але це інше.
Як Джекі?
Учора вона показала мені спогад, у якому
Іден підмовила копа не штрафувати їх за перевищення швидкості.
Було чудово. Цілком нормально.
Коли я заговорив про це пізніше, вона гадки не мала, про що я.
Уяви, якби ти залізла в голову Ґейба, і він забув.
Я ще не була в нього в голові.
Але була в голові Скота.
Ну, так, але не знаю.
З Ґейбом якось не довелося. Це дивно?
Тобі вирішувати.
-Почекай! -Шуруй звідси!
Агов!
Вітаю у вищому товаристві.
-Ти в гарному настрої. -Чому б і ні?
Ми тепер 11-класники, і нам дехто аплодував стоячи
на прем'єрі другого кращого фільму про лобстерів усіх часів.
А перший який?
«Лобстер».
У ньому жодного лобстера.
Гаразд, перемога за нами.
І щоб відсвяткувати,
я зарезервував нам увечері столик у «Піці від Стена».
Не знала, що в Стена це можна.
Зазвичай ні,
та вони зробили виняток для такого тринькала, як я.
Знаєш липкий столик біля мішені? Він весь наш.
Як можна від такого відмовитися?
Нічого собі.
Ця будівля неймовірна.
Висока вікторіанська готика, скажімо,
навіть, її пік.
З вигляду можна сказати, що її збудували в 1860-х чи 1870-х роках?
У 1877-му. Вражає.
Якщо чесно, я викладаю історію.
На жаль, про цей будинок погано дбали.
Тому мене й найняв меценат, щоб його відновити.
Я Ніна.
Джош, дуже приємно.
-Ви не проти, якщо я… -Ні, уперед.
Так, ви, безперечно, знаєте свою справу.
Дякую.
Я переважно відновлюю старі будинки, але хочеться рости.
Крім цього.
Перепрошую?
Килимові доріжки, що вкривають ці підлоги.
Це справжній паркет.
З каштану. Цього каштану більше не дістанеш.
Я в курсі. Але я не можу…
Він з дерев, яким тоді було по триста-чотириста років.
Тобто вони почали рости ще до Колумба.
Це вас не вбиває?
Так, це неймовірно.
Але я не можу не зважати на практичні потреби.
Це місце виступів,
і акустика надзвичайно важлива.
Ви б не замотали діамант Гоупа в скотч, правда ж?
Навіть якби вас переконували, що це практично.
Я просто кажу,
не забуваймо виявити повагу до наших історичних скарбів.
Точно.
Повага.
Дякую, що нагадали.
Мені треба повертатися до роботи.
Можливо, і вам варто.
Якщо я матиму зауваження щодо вашого викладання,
я вам обов'язково їх передам.
Цього літа мені прокололи друге вухо.
Це було дуже непросто рішення,
бо моя мама каже, що в мене й так ідеальні вуха.
Це дуже зворушливо, Моллі.
Дякую.
Боді, покажеш класові, як ти провів літо?
Цього літа я став дуже сильним.
Крутив машину брата на кінчику пальця, як баскетбольний м'яч.
Йому це не сподобалося, але вираз його обличчя цього вартував.
Добре. Дякую, Боді.
Надалі серйозніше стався до завдань.
-Але я… -Можеш сідати.
Оце було круто.
Дякую.
То ти мені віриш?
Я вірю, що все можливо.
Але як ти це зробив?
Не можу сказати.
Давай, колися.
Та я тебе майже не знаю.
Слухай, я тут новенька, а ти найцікавіша людина, яку я зустрічала.
Можеш мені довіряти.
Спробуй забрати в мене цей ключ.
Навіщо?
Я просто маю переконатися.
Я щойно пройшла якийсь тест?
Скажімо, минулого року мені було непереливки.
Так, минулий рік був відстійним.
Ми втратили маму.
Тобто вона померла.
Справді?
Мій тато теж помер.
Тоді ти знаєш, як це.
То поясни, як ти отримав надлюдську силу.
Те, що я розкажу, суперсекрет, ясно?
Гаразд.
Моя сім'я жила в Сієтлі.
Гаразд.
Вітаю всіх. Я пан Беннетт.
Я тут новенький.
Гей, готовий, так?
Що?
Нові вчителі люблять тести. Відомий факт.
Можна сісти біля тебе?
Роби, що хочеш. Тільки не відволікай мене від навчання.
Певен, ми з вами подружимося,
але спочатку доведеться подолати цю мороку.
Казав. Ненавиджу завжди мати рацію.
Так, мені шкода.
Це тест, але його легко пройти, якщо ви читали влітку.
Лайно.
Що?
Я нічого не прочитала.
Ні, прочитала.
Я б не запам'ятала, якби прочитала книжку на 400 сторінок?
Джекі, послухай, ми запхали цю книжку тобі в голову.
Що це означає?
Ти знаєш відповіді. Просто починай читати.
Як я можу щось знати, якщо я послухалася тебе й забила?
Просто прочитай перше питання. Воно прийде.
-Який сенс? -Друзі.
Спробуймо не галасувати.
Джекі.
Джекі!
Я нічого не прочитала, тому просто поставте мені нуль.
Добре.
Ось так просто —
і ніякого Гарварду.
Чекай.
Що?
Чари.
Ви це бачили, так?
Якщо чесно, це найменш разюче, що вона робила.
Я…
Втрата мови на цій стадії очікувана.
Даґ зомлів.
Гаразд, поки Еббі міняє своє уявлення про реальність,
повернемося до справи.
Це була грандіозна прем'єра.
Можна стверджувати, що в нас тепер є фанати.
-Тобто ще хтось крім Даґової мами? -Не нехтуй відданістю!
Лінда Бразелл — наша перша фанатка. Вияви повагу.
Я пожартував.
Ми в центрі уваги.
Скористаймося цим і запустімо сиквел.
«Бризки 2: Різанина ракоподібних».
Зачекайте.
-Можна повернутися до чарівних ключів? -Не розумієш, як це пов'язано?
Хай Зейді не ображається, та вона не майстер CGI.
Ми просто…
Гаразд, зачекайте.
Том Савіні не використовував графіку,
і в нього не було чарівних ключів.
То ти не хочеш використовувати ключі в сиквелі?
Ні. Просто не треба забувати про нашу спадщину.
Справедливо.
Скоте, що там зі сценарієм?
Розкажи їм.
Що нам розказати?
Може, ви знаєте, я завжди мріяв потрапити
на дуже престижну кінопрограму у Великій Британії. Там шалений конкурс.
Останньої миті з'явилося додаткове місце,
і на нього претендуємо я та ще одна людина.
-Ого! -Це неймовірно.
-Вітання, друже. -Дякую.
Якщо в останню хвилину, то це означає, що ти скоро поїдеш?
Так, через кілька тижнів.
Та я ще можу не поїхати. Мене можуть не взяти, і я…
Скоте, я такий за тебе радий.
Але щоб ти знав, ти зв'язаний контрактом.
Перш ніж сісти на літак, ти напишеш нам задарма найкращий сценарій.
Даґласе, друже, обіцяю, я зроблю це, перш ніж поїду,
і мене ще можуть не взяти,
бо, будьмо чесні, таке цілком може бути, тож…
Та поки ти тут, тому давайте цим користатися.
Тоді я почну писати.
Це трохи занадто, так?
Ага.
Розумію, чому ти мене перевіряв.
Я не ображаюся.
Добре.
Пам'ятаєш, що я казав?
Це таємниця.
Ключі, Додж, Чорні двері — усе.
Я нікому не розкажу.
Бо й справді, хто мені повірить?
О, моя мама.
Привіт, друже!
-Як пройшов перший день? -Добре.
Це Джеймі.
Привіт, Джеймі. Приємно познайомитися.
Мені також.
Вона щойно сюди переїхала.
-Справді? Звідки ти приїхала? -З Чикаго.
Треба йти. Тато тут.
Правда? Я хочу познайомитися.
Привіт усім.
Тату, це Боді і його мама.
-Так, ми… -Вже зустрічалися.
Класно.
Була рада познайомитися, Джеймі.
Так.
-Бувайте. -Бувайте.
ПІЦА ВІД СТЕНА
Ти не сказала мені про Скота.
Ну, це мала сказати не я.
І я знала, що він скоро всім розкаже, тож…
Та його точно візьмуть, так?
Хто може бути кращим за нього?
Так, він класний.
Але ніколи не знаєш, хто їм потрібен.
Ти не… Ти не хочеш, щоб він їхав?
Що?
Ні, я хочу.
Для нього це неймовірний шанс.
Я хочу, щоб його взяли.
У кожному разі фільм буде хорошим.
Скот талановитий і таке інше,
але в нас залишаються справжні кіночари.
Правда.
-Дякую. -Спасибі.
До речі, ти колись замислювалася,
звідки взялися ключі, як їх виготовили?
Я ж казала, їх зробили мої предки.
Знаю, але, можливо, ти успадкувала вміння їх робити?
Вміння робити нові ключі?
Як розплавити метал і наділити його магічною силою?
Я так не думаю. Вибач.
Може, твій тато щось згадував чи…
Тато й словом не обмовився.
Ми не знали, що він ними користувався, поки Боді не поговорив з Чемберленом.
Ти ж не думаєш, що я можу зробити нові ключі?
Ні, мені просто цікаво.
У вашої родини особливі стосунки з магією.
Просто хотів дізнатися більше.
Я теж хочу знати більше про твою сім'ю.
Моя сім'я відзначається лише своєю нецікавістю. Дякую.
-Вони приїдуть на зимовий карнавал? -Ні.
Вони не з тих, хто полюбляє льодяні скульптури й снігові лабіринти.
Але вони твої батьки.
Не всі сім'ї чарівні, Кінз.
Ти гадаєш, ти мене знаєш, так?
Так.
Чекай, ти…
Кінзі, так?
Я серйозно.
Ти був у моїй голові, бачив мої улюблені спогади.
Так, і мені всі вони сподобалися,
крім концерту One Direction.
Справедливо.
Але…
Я хочу побачити твої.
Хочеш залізти мені в голову?
Не знаю, Кінзі. Це трохи…
Не знаю. Там, мабуть, бозна-що.
Байдуже. Що б там не було, це частина тебе.
Так.
Добре, але…
А якщо ти побачиш щось ганебне і зневажатимеш мене?
-Чи я себе зневажатиму? -Не думаю, що це трапиться.
Гаразд. Нічого особистого. Я просто ще не готовий.
-Як це нічого особистого? -Бо річ не в тобі.
-Ґейбе, я не буду тебе засуджувати. -Ні! Проїхали.
Гаразд.
Кінзі, пробач. Я просто… Я хочу, щоб ти мене знала.
Запитай мене що завгодно, і я відповім. Будь-що, клянуся.
Тобі краще піти.
Джекі, я не міг тобі додзвонитися.
Так, я була зайнята.
Так, я бачу. Що ти…
СКАРГИ НА ВТРАТУ ПАМ'ЯТІ У МОЛОДІ
Втрата пам'яті.
Учора в класі я, хоч убий, не могла пригадати,
що ми скористалися Головним ключем з тією книжкою.
Ти намагався пояснити,
але тоді мені здавалося, що ти верзеш нісенітницю,
і я геть заплуталася.
А минулого тижня це кіно і вогнище…
Але ти пригадала?
Усе.
У подробицях.
Але що зі мною коїться? Я забуваю шматки життя.
Знаєш, що дорослі не пам'ятають чари?
Так.
Гадаю, так воно й починається.
Тобі скоро виповнюється 18.
Вісімнадцять, але це…
ледве не дитинство.
Знаю, я…
Я думав, у нас більше часу.
Тобто
ключі і…
усе, що ми з тобою з ними робили?
Усе це зникне?
Як ніколи не було?
І нічого не зробиш?
Привіт, Джекі, це я. Це Тайлер.
Це ти. Привітайся із собою.
Вітаю.
Ми робимо цей запис, щоб нагадати тобі,
про всі рази, коли ми разом користувалися чарівними ключами.
Якось, на самому початку, я використав Головний ключ,
щоб запхати собі в голову книжки про Англію,
бо знав, що ти любиш Англію,
і хотів тебе вразити.
Не вийшло.
Але пізніше
я побачила твій спогад, як батько вперше взяв тебе на риболовлю,
і ти спіймав ось таку рибу.
-Мені було чотири. -Це було чарівно.
Привіт.
Я йшов у бібліотеку, щоб попрацювати над сценарієм.
Він буде ще крутіший, ніж перший.
Так. Сподіваюся. Не хочу підвести загін Савіні.
Ти себе не жалієш.
За це подякуй моїм батькам.
У родині Кавендишів невдахам не місце.
Вони, мабуть, зрадіють твоєму поверненню.
Ага. Я ще не говорив їм, що подався.
Вони просто…
Вони думають, що кіно — це хобі. Хочуть, щоб я став баристером.
-Серйозно? -Так.
Уявляю тебе в цій перуці.
Знаю, це смішно, але такі в них наміри щодо мене.
Тому вони й відправили мене до Америки.
Це б урізноманітнило моє резюме.
Я подякую їм за це.
Інакше ми б ніколи не зустрілися.
Я впевнена, тебе візьмуть.
Тільки не навроч.
Привіт, друзі.
Салют.
Як життя?
Я піду. Пізніше побачимося.
На вихідних підготовка до зйомок.
Чекай. Потусуємося після школи?
Сьогодні я відвідую Ерін Восс.
Проблеми в раю?
Заткни пельку, Іден.
Вона не вміє робити ключі.
Як шкода.
Принаймні тепер її можна вбити.
Ні!
Спокійно.
Гаразд, з неї користі нема.
Як ми зробимо ключ?
Я такий радий, що нарешті почалася ця реконструкція.
З вашого боку так щедро взяти на себе всі витрати, пане Шо.
Називайте мене Ґорді.
У мене стільки приємних спогадів про цей театр.
Я грав Джада в «Оклахомі!» в дев'ятому класі.
Оце була пригода.
Вірю.
Потім я був дублером Ренделла Лока
у незабутній постанові «Бурі».
Справді?
Він, мабуть, подався жартома, тому мені допекло, коли він отримав роль.
Та він блискуче виконав той монолог з п'ятого акту.
Що ж, я зайду наступного тижня.
Я шалію від щастя.
Я теж.
Дякую, Ґорді.
КАФЕ «ГАВАНА»
Збирався нести це вам у театр.
Дякую. Не варто було.
Варто.
Я покопався в шкільних архівах
і знайшов купу всього про старий театр,
включно з оригінальними кресленнями.
Я зробив для вас фотокопії.
Овва.
Вони…
мені дуже допоможуть.
-Дякую. -Так, звісно.
Також я знайшов старі знімки 1878 року, це за рік після будівництва театру,
і що б ви думали?
Килим.
Усюди, хай йому грець, лежать килими.
Ось, будь ласка.
Доказ, що я справжній бовдур.
Ми щойно переїхали сюди з Чикаго.
Я 15 років був учителем в одній і тій же спецшколі.
То це для вас велика зміна?
Так, ми пережили кілька потрясінь.
Моя… Мама Джемі померла минулого року.
Дуже прикро це чути.
Дякую.
Ми якось даємо собі раду, але для нас з Джеймі
Чикаго перетворилося радше на сумне слайд-шоу, ніж дім.
Я розумію.
Теж утратила чоловіка того року.
Ви чули.
Звісно, чули.
Хтось зауважив,
і це підсилило відчуття,
що я повівся з вами як справжній пришелепок.
Дружина б не впізнала мене в тому ідіоті, який повчав вас,
як робити вашу роботу.
-Я перепрошую. -Усе гаразд. Забудьте.
Не хочу навіть думати про всі ті дурниці, які говорила…
говорила й робила в той рік, коли помер мій чоловік.
То чому Метісон?
Я завжди хотів жити в цій частині Нової Англії.
-Правда? -Так.
Сама доколоніальна історія Метісона настільки захоплює…
Знаєте що?
Я зупинюся прямо тут.
Почнімо все з початку.
Привіт, я знаю, ми з вами ще й словом не перемовилися,
але я хотів представитися.
-Джош Беннетт. -Ніна Лок.
Гаразд.
Я на місці.
Ви живете в гуртожитку.
Так, затишна безкоштовна квартира
в обмін на класне керівництво в 30 збуджених підлітків.
І це вигідна угода?
Журі ще не дійшло згоди.
Я повертаюся в театр.
Може б наші діти якось погралися разом?
-Я дуже рада, що в Боді з'явилася подруга. -І я.
За Джеймі.
Коли завгодно, так. Добре.
Я отримала твоє повідомлення. Усе добре?
Джекі знов губиться.
Дідько, мені шкода.
Через кілька місяців це буду я.
А якщо знов трапиться щось погане? Я…
Я не зможу допомогти.
Залишитеся лише ви з Боді.
А через кілька років лише Боді
сам-один.
Має бути якийсь вихід.
Привіт, друже.
Я прийшов до Кінзі. Будемо робити уроки.
Вона в лікарні.
Вона туди щотижня ходить провідати Ерін Восс.
Точно. Мабуть, я переплутав дні.
Відстій. Я приніс її улюблені жувальні цукерки й колу.
Можна мені одну?
То ти тут сам?
Так, мама пішла в школу, щоб зробити якусь роботу,
а дядько Данкан щодня їздить у Бостон.
І що ти робиш?
Та домашку.
Боді.
Ти ж зараз можеш жити неймовірним життям.
Ти про що?
Ти маєш усю цю силу
і можеш робити з нею що завгодно.
Скористаймося цим?
Було класно, та, схоже, Кінзі не прийде. Я повертаюся в школу.
Але ми ще стільки могли б утнути.
-Я вже навтинався. -Можемо погратися з іншими ключами.
Є один ключ, який я завжди хотів спробувати.
Який?
Примарний ключ.
Я зараз.
ПСИХІАТРИЧНА ЛІКАРНЯ МАК-КЛЕЛЛАНА
Може, я несправедлива до Ґейба.
Розлучення батьків могло його підкосити.
Може, через це він нікого не підпускає.
Голова Скота — це бозна що.
Мені сподобалося.
-Я принесла води. -Дякую.
Так добре, що ти приходиш до Ерін щотижня.
-Її мало хто навідує. -Вона була подругою мого тата.
Думаю, я просто боюся когось втратити.
Я бачу, через що проходить Тайлер із Джекі.
Вона переростає магію.
Ми всі втратимо одне одного.
Нам треба щось придумати.
Ми вважали, коли дорослішаєш, забуваєш.
Ми знайшли спосіб пам'ятати.
-Привіт. -Привіт.
-Можеш прийти до мене в лікарню? -Так, а що? Що сталося?
Просто приходь.
У мене є ідея.
Приготуйся. Це знесе тобі дах.
-Ти занадто не хайпуй. -Це неможливо.
Ти певен, що я…
Жодних проблем.
І якщо мама прийде додому і побачить нас мертвими на підлозі,
вона оскаженіє.
Візьми.
Але не малюй на моєму обличчі маркером.
Чому мені це ніколи не спадало на думку?
Але, я не буду. Обіцяю.
Хай буде що буде.
Круто ж, так? Розважся там!
Обов'язково, малий гівнюк.
Перепрошую!
Ви Чемберлен Лок?
Так.
Вітаю, я Ґейб.
Я зустрічаюся з вашою праправнучкою, Кінзі.
А, Кінзі.
Вона з тобою?
Ні, це…
Я тут таємно.
Вона мені дуже дорога. Я хочу зробити їй подарунок.
Я хочу зробити для неї новий ключ.
Це непросте завдання.
Навіть матеріал дістати надзвичайно важко.
У тому й річ.
Здається, я натрапив на шматок такого заліза в печерах.
У печерах?
Спускатися туди небезпечно.
Знаю,
та я б ризикнув життям заради неї.
То ти закохався.
Що за ключ ти хочеш зробити?
У мене є кілька ідей.
Але про це я і хотів запитати.
Як надати ключу його призначення?
Щоб він робив те, що я хочу?
Так, це воно і є.
Намір.
Коли виковуєш ключ, треба повністю сфокусуватися
і уявити саме те, що ти хочеш, щоб він робив.
Але найважливіше —
ти маєш додати краплину своєї крові із свіжого розрізу.
Якщо ти це зробиш,
матимеш ключ, який покаже Кінзі, що в тебе насправді на серці.
Я дуже вдячний вам, сер. Дякую.
Щасти, юначе.
-Як пройшло? -Класно! Дякую.
-Ти пробував пролетіти крізь стіну? -Вибач, треба йти.
Добре.
Бувай!
Ми ж питали в Еллі, як вона пам'ятає про чари,
хоча вже доросла.
Вона сказала, що вони знайшли спосіб.
«Вони».
Хранителі ключів.
-З хранителів лишилася тільки Ерін. -Так.
Заліземо їй у голову,
може, там є спогад про те, що говорила Еллі,
як вони пам'ятають.
Тоді й ми зможемо не забувати.
Не дивімося на те, на що не слід.
Ми нічого не чіпатимемо.
Ми ж не хочемо ще погіршити її стан.
Чому тут немає другої Ерін?
Не знаю. Це дивно.
Можливо, тут нічого нема.
Треба все одно спробувати.
Кінзі, подивися на це.
Вона так і не забула про тата.
Це зрозуміло.
Вона в стані кататонії з юнацького віку.
Шукаймо далі.
Тайлер!
Туди!
Як ми звідси виберемося?
Я щось відчуваю!
-З тобою все добре? -Так.
Агов?
Скажіть їй, щоб вона відчепилася!
-Кому? -Додж.
Додж більше нема.
-Я Кінзі. -Гаразд.
А це Тайлер.
Хто ви?
Ми діти Ренделла.
Хто?
Ерін,
ти була тут увесь цей час?
Що означає «увесь цей час»?
Ти тут застрягла?
Звідки ви знаєте, що Додж щезла?
Ми відправили її туди, звідки вона, —
кудись за Чорні двері.
Ти в безпеці.
Чесно.
Просто ходи з нами.
Ми виведемо тебе звідси, добре?
Добре.
Що це за місце? Де ми?
Ми в лікарні.
Це…
це ти.
Ти хочеш, щоб ми…
Ні.
Я сама.
НА ОСНОВІ КОМІКСУ IDW ДЖО ГІЛЛА І ГАБРІЕЛЯ РОДРІҐЕСА
Переклад субтитрів: Людмила Речич