‎Vreun semn?
‎Nu, domnule.
‎Și acum? Încotro?
‎Liniște!
‎Ce-i asta?
‎Ce Dumnezeu?
‎Ce-i asta?
‎Cred că au luat-o pe aici.
‎Căpitane!
‎Ne-au găsit.
‎Aici vom opune rezistență.
‎Nu puteau ajunge departe.
‎La ce asistăm?
‎Jos!
‎Howe! Jos!
‎Cum arată, mai exact?
‎Ca o bucată de plumb.
‎E rar în lumea asta, ‎deci pune-te pe căutat!
‎- Plumb? ‎- Da.
‎Ca pietrele cenușii?
‎Pietre cenușii.
‎Dacă aș găsi niște pietre cenușii…
‎Te-ai gândit că, dacă proiectilul acela
‎trecea puțin mai la stânga ‎și nu o atingea pe Eden,
‎ai fi fost doar un fragment de metal ‎de pe jos acum?
‎Dar nu a ratat.
‎Ce căutați aici? ‎Fluxul inundă galeriile astea.
‎E interzis accesul.
‎E foarte enervant. Voi ce căutați aici?
‎N-ar trebui să salvați ambarcațiuni?
‎Ce naiba e aia?
‎Oprește-te și ridică mâinile!
‎Dacă zici tu.
‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎BAZAT PE NUVELA GRAFICĂ ‎DE JOE HILL ȘI GABRIEL RODRIGUEZ
‎PREMIERĂ ‎ÎMPROȘCAREA
‎ȘAPTE SEPTEMBRIE, ORA 20:00 ‎TEATRUL STRAND
‎Pot lua Cheia Minții?
‎Da. Ai Cheia Dulapului, ‎să-mi aranjez rochia pentru premieră?
‎Poftim!
‎Ai emoții?
‎Sincer? Deloc.
‎„Rolul principal în pelicula ieftină ‎al cărei erou negativ e homarul uriaș.”
‎E un avantaj când nu simți teamă.
‎Nu e o peliculă ieftină,
‎ci una cu zero buget.
‎Iar homarul nu e eroul negativ.
‎E mai degrabă… misterios.
‎Greșeala mea.
‎- Vii, nu? ‎- Glumești?
‎Nici mort n-aș lipsi.
‎Bode, tu ești?
‎Bode?
‎Bode, ce…
‎Cineva a băgat-o aici,
‎deci trebuie să și iasă cumva.
‎Dar cum poți…
‎Nu…
‎Am mai găsit o cheie.
‎Îi spun Cheia Hercule. ‎Te face foarte puternic.
‎Ai găsit o cheie? Eu…
‎Aș vrea să-ți amintești de magie. ‎Ar fi mult mai simplu.
‎Ce să-mi amintesc?
‎Ce faci aici?
‎Am mutat câteva lucruri pentru Duncan.
‎Ești foarte amabil.
‎Cred că e încântat să stea cu noi.
‎Cum ai mutat canapeaua?
‎Te-a ajutat Tyler?
‎Am mutat-o singur, oarecum.
‎Micuțul meu!
‎Ce puternic ești!
‎Ce curea frumoasă!
‎- Ai găsit-o într-o cutie? ‎- Într-o altă cameră.
‎Bine. Nu uita,
‎Duncan și Brian vin la cină diseară.
‎Aruncă-mi firul!
‎ÎMPROȘCAREA
‎- Voiai să mă sperii? ‎- Posibil.
‎Ca să știi, e greu ‎să treci neobservat cu acel costum.
‎Și scoate un zgomot ciudat de frecare.
‎Se freacă bine cu pielea mea.
‎- Cum merge? ‎- Așa și-așa.
‎Cine vede costumul ‎ori vrea să vină la premieră,
‎ori nu e interesat deloc.
‎- Dar am o idee. ‎- Da?
‎Să ieșim împreună pe străzi.
‎Homarul neînțeles,
‎de mână cu eroina frumoasă ‎și ecologistă. Ar da rezultate.
‎Mă scuzați! Ce prezentați?
‎Doamne, funcționează!
‎Bună ziua!
‎E premiera globală ‎a producției noastre, ‎Împroșcarea,
‎la Teatrul Strand.
‎Nu e un nou restaurant cu homari?
‎Nu, e un film.
‎Poate venim și noi.
‎Bine.
‎Nu cred că vin.
‎- Hai să luăm înghețată! ‎- Da.
‎Au un avizier unde putem pune niște afișe.
‎- Da. ‎- Îl salutăm și pe Scot.
‎Scot a demisionat.
‎Da, era destul de ocupat cu filmul
‎și voia să lucreze la el.
‎Bine.
‎Pun oricum niște afișe. Vin imediat.
‎După discuția cu consilierul meu,
‎la școlile astea am acces, ‎la astea, mai greu,
‎iar acestea sunt din categoria ‎„aș vrea eu”.
‎Ești inteligentă, organizată și silitoare. ‎Ce facultate nu te-ar vrea?
‎Ar trebui să discutăm. ‎Vom fi departe unul de celălalt.
‎Ce părere ai?
‎Hai să ne bucurăm de ziua asta! ‎O plimbare pe lângă far.
‎- Nu pot. ‎- Haide!
‎Sunt cu bibliografia de vară la jumătate ‎și școala începe în șapte zile.
‎Bun, dar ideea de a-ți petrece ‎săptămâna rămasă citind în casă
‎e complet ridicolă.
‎Pot citi și afară.
‎Am o idee mai bună.
‎Bine.
‎Gata și bibliografia de vară!
‎Ar trebui să savurezi lectura.
‎Ai savurat-o, dar repede.
‎Cel mai important e că acum ‎putem să ne relaxăm
‎și să ne bucurăm de restul verii.
‎În plus, nu e majoratul cuiva ‎peste câteva săptămâni?
‎- Trebuie să sărbătorim epic. ‎- Epic?
‎Ai ridicat mult ștacheta.
‎Asta cade în grija mea.
‎Bună, Daniel!
‎- Bună! Ți-am adus roșii din grădina mea. ‎- Ce bine arată!
‎Intră!
‎Închizi tu ușa?
‎Aș vrea să știu ‎care mai e treaba cu Ellie.
‎E vreo noutate?
‎Ei bine, da și nu.
‎Când te confrunți cu o crimă ‎sau cu un caz de persoană dispărută,
‎adevărul trist e că ai foarte puțin timp
‎în care ai șanse să rezolvi cazul.
‎Ulterior, șansele de a elucida misterul
‎scad vertiginos.
‎În situația asta suntem cu cazul Ellie.
‎Au trecut trei luni.
‎Nu avem indicii noi.
‎Cazul va fi clasat ca „nerezolvat”.
‎Dacă apar noi indicii, ținem cont de ele. ‎În caz contrar, nu avem ce face.
‎Trebuie declarat ceva?
‎Nu imediat.
‎După cinci ani, ‎va fi declarată oficial decedată.
‎Daniel.
‎Știu că ai făcut tot ce ai putut.
‎Asta doare.
‎Îmi pare rău.
‎Ai luat legătura cu Rufus? Cum se simte?
‎Bode vorbește cu el.
‎E tot în Nebraska, cu mătușa și unchiul.
‎În împrejurările actuale, pare a fi bine.
‎Ei bine,
‎măcar atât.
‎Rahat!
‎Ce sunt astea?
‎Plictisitor.
‎ACADEMIA MATHESON ‎CĂMINUL FORMAN
‎Încuie ușa!
‎Ce ar trebui să facă asta?
‎Ne mai trebuie doar un loc unde să operăm.
‎Sfinte Sisoe!
‎Era aici?
‎Acolo, în spatele cutiilor.
‎La un moment dat, ‎aici a trăit un șobolan uriaș.
‎Un șobolan? Serios?
‎Ai văzut vreunul atât de mare?
‎Nu, dar anul trecut am avut un craniu ‎de șobolan la oră și exact așa arăta.
‎- Improbabil. ‎- Serios?
‎Mai improbabil decât a te muta ‎într-o casă cu chei magice?
‎Bine. Am un plan.
‎Bine.
‎Ce plan?
‎Vom lua o roată uriașă de brânză ‎și vom construi o capcană uriașă.
‎- Nu e amuzant. Vorbesc serios. ‎- Imensă.
‎Ce e cu șobolanul uriaș? ‎Unde sunt cheile care lipsesc?
‎- Ce-a pățit Ellie? ‎- Ce te-a apucat, amice?
‎Am găsit noi câteva chei,
‎dar asta nu înseamnă că știm totul. ‎Rămân multe necunoscute.
‎Ai dreptate. Ne scapă multe, ‎dar știm că Dodge a dispărut.
‎Pe restul le rezolvăm noi cumva, da?
‎Evident, chestia asta a murit de mult,
‎deci nu e principala noastră grijă acum.
‎Bine, dar ar trebui să fie pe listă.
‎- Ce-ai făcut vara asta, Kinsey? ‎- E foarte retrasă.
‎Nu știu. Am citit, m-am uitat la filme, ‎am lucrat la arta mea.
‎Și a vizitat-o pe Erin Voss ‎prietena lui Rendell,
‎în fiecare săptămână.
‎E drăguț.
‎- Nu prea primește vizite. ‎- Îmi face plăcere.
‎Nu mi-o prea amintesc.
‎Era să uit. ‎Ty, am un proiect super pentru noi.
‎Ce anume?
‎Gracie.
‎- Gracie? ‎- Da.
‎Pontiacul meu GTO clasic din 1969.
‎Mi-am dorit mereu să-l recondiționez. ‎E ocazia perfectă.
‎O să-mi fie adus aici ‎și mă gândeam să-l reparăm împreună.
‎Nu știu nimic despre mașini.
‎Vei învăța. O să-ți placă.
‎Cum îndrăznești să mă insulți?
‎Te-am rugat să-mi dai farfuria.
‎Cu plăcere.
‎Doamne!
‎Ce e?
‎Trebuie să exersez.
‎Brian a ascultat emisiuni în japoneză.
‎E impresionantă.
‎Răbdarea mea.
‎- Cât vei sta în Japonia? ‎- Cam șase luni.
‎Firma mea de avocatură ‎preia noi clienți internaționali.
‎Va fi o aventură grozavă!
‎Adevărata aventură începe ‎când Brian se întoarce.
‎Ne căsătorim.
‎- Serios? Ce? ‎- Doamne!
‎Minunat!
‎E minunat! Bine că ați ascuns ‎ce era mai important!
‎Voiam să scriu „logodiți” ‎pe un tort, dar mi s-a părut jalnic.
‎Noroc!
‎- Felicitări! ‎- Noroc!
‎Ați stabilit unde vă veți căsători?
‎Ar trebui să-ți spună Duncan,
‎dar am vrea s-o facem aici, ‎pe domeniul Casei Cheilor.
‎Ar fi minunat!
‎Dar…
‎- Ești sigur că acceptă Duncan? ‎- A fost ideea lui.
‎Locul ăsta l-a derutat mereu ‎înainte de sosirea voastră.
‎Mulțumesc. O să am grijă de el ‎în lipsa ta, promit.
‎Sunt convins.
‎Dar tu?
‎Te vezi cu cineva?
‎Deocamdată, nu.
‎Nu m-am declarat disponibilă.
‎Încă porți verigheta.
‎Da.
‎Probabil că n-ar trebui.
‎Din obișnuință.
‎Cred că ești uimitoare.
‎Orice tip ar fi extrem de norocos ‎să te aibă în viața lui.
‎Când ești pregătită.
‎A fost foarte bine.
‎- A fost. ‎- Da.
‎Ceva neclarități în sintagma ‎„Accesul interzis”?
‎- Te referi la semnul ăla? ‎- La cele două semne.
‎Cine naiba sunteți?
‎Preluăm zona asta.
‎Ia-ți prostiile și cară-te!
‎Ce ai spus?
‎A zis
‎să-ți iei prostiile și să dispari.
‎Vă spun eu ce fac.
‎Număr până la cinci ‎și vă las să mergeți mai departe.
‎Ăstuia n-o să-i simtă nimeni lipsa.
‎Unu!
‎Doi!
‎Trei, patru, cinci.
‎- Îngroapă-l! Eu aduc lăzile. ‎- Serios?
‎Da, serios.
‎De ce n-a plecat?
‎Fiindcă asta e lumea idioților.
‎E aproape gata?
‎Va fi gata când e gata.
‎Trebuie să mergem la film. ‎Începe premiera.
‎Trebuie să putem evita cumva interdicția ‎demonilor de a lua cheile de la Locke.
‎Dacă mă transform în Kinsey?
‎Încearcă!
‎N-a mers.
‎Vrei să știi de ce?
‎Sunt sigură că o să-mi spui.
‎Cheia Identității nu te transformă ‎într-o persoană existentă,
‎ci doar te ajută să creezi… una nouă.
‎Te-ai transformat în Lucas, iar el exista.
‎Nu m-am transformat în Lucas. ‎Eram deja Lucas.
‎Voiam o înfățișare nouă.
‎De ce te-ai transforma în Gabe?
‎Fiindcă nimeni n-ar bănui un puști tocilar
‎îndrăgostit de Kinsey.
‎Îți joci bine rolul. Poate prea bine.
‎Eu te-am adus aici.
‎Pot să scap de tine.
‎Oricând.
‎Ai înțeles?
‎Bine.
‎Pregătește-te! Nu vreau ‎să ratez covorul roșu.
‎Ești homar. ‎Oricum nu te recunoaște nimeni.
‎RULEAZĂ ‎ÎMPROȘCAREA - PREMIERA GLOBALĂ
‎Mulțumesc că ați venit. ‎Intrați! Mulțumim pentru prezență.
‎Nu. În primele trei rânduri ‎sunt clienții VIP. E deja stabilit.
‎Doug. Dacă filmul n-are priză? ‎Dacă-l consideră o prostie?
‎Vrei un psihiatru sau un organizator? ‎Nu pot fi ambele.
‎Scot!
‎Bună!
‎E uimitor! Cum ai obținut toate astea?
‎Te îndoiai de capabilitățile mele?
‎De fapt, Doug lucrează aici. ‎Mi-a făcut o favoare.
‎Arăți minunat.
‎Mulțumesc.
‎Ai dispărut în vara asta.
‎Da. Am fost ocupat cu filmul, ‎îți dai seama…
‎Mă bucur să te revăd.
‎Și eu.
‎Caută-mă mai târziu, da? ‎Vreau să vorbim ceva.
‎Bine.
‎Salut! E o seară mare, omule.
‎Ce faci? Felicitări!
‎Da. Mulțumesc.
‎E minunat să avem echipa reunită.
‎Da.
‎Fotografie cu echipa și cu distribuția!
‎Așa, gașcă. Minunat!
‎Bun. Spuneți ‎Împroșcarea!
‎Împroșcarea!
‎Grozav! Și acum, ‎una cu actorii și cu regizorul.
‎E o seară mare. Salutare!
‎- Mă bucur că ați venit. ‎- Drăguț clește, micuțule!
‎Cine e mic?
‎Costă 13,50 $.
‎Dați-mi voie! Actorii principali ‎n-ar trebui să plătească floricelele.
‎Încă trei pungi de floricele ‎și sucuri, vă rog!
‎Jucați în film?
‎Nu, doar fiica mea.
‎La cum arătați, puteți fi actriță.
‎Mulțumesc.
‎Ești în formă, Nina.
‎- Aștepți să înceapă școala? ‎- Nu chiar.
‎Copiii mă consideră ciudat.
‎E bine să fii ciudat. Și eu sunt.
‎E adevărat. Te întâlnești cu sora mea.
‎Bode!
‎Bună!
‎Ești Kinsey, nu?
‎Da.
‎Scuze că te abordez așa, ‎dar mi-ai plăcut mult în film.
‎Ca o Ripley mult mai bine îmbrăcată.
‎Eu sunt Abby, ‎proaspăt transferată la Academia Matheson.
‎Mersi, dar n-a văzut nimeni filmul încă.
‎- V-ați cunoscut? Tare! ‎- Da.
‎Eu și Abby am petrecut ‎toată vara în întuneric.
‎În studioul de montaj, adică. ‎Abby a compus toată muzica.
‎E fabulos. Goblin și Carpenter reuniți.
‎A fost o colaborare.
‎„Tema lui Nephropidae” ‎e plăsmuirea imaginației tale obscure.
‎Abia aștept s-o aud.
‎Da.
‎Să intrăm! Ocupați-vă locurile! Ești gata?
‎- Da. ‎- Da.
‎ÎMPROȘCAREA
‎Dougie!
‎Frate, ai grijă!
‎Tu ești, Austin?
‎Nu!
‎Sigur nu e prea înspăimântător?
‎Am văzut și mai rele.
‎Bine.
‎Asta e tortură. Mor de foame.
‎- Din partea casei. ‎- Mulțumesc.
‎Încă cinci minute, mi-am tot zis. ‎Credeam că e băiat bun, dar…
‎Vreau trei hotdogi, nacho cu brânză extra,
‎și reumplerea pungii mari de floricele.
‎Toate astea sunt pentru tine?
‎E vreo problemă?
‎Cred că ai un metabolism dat naibii, ‎cu un fund ca al tău.
‎Scuze! Am uitat. ‎Nu mai am voie să laud fundul unei fete.
‎Adică îți place corpul meu?
‎Sigur. De ce nu mi-ar plăcea?
‎Mulțumesc. Și mie îmi place.
‎Îl am de câteva luni.
‎- Ce ai? ‎- Mai bine…
‎- Pauză de toaletă. ‎- Acum? Vine scena noastră.
‎Vrei?
‎- Faci mișto de mine? ‎- Servirea e groaznică aici.
‎Mă mir că nu l-a mușcat ‎nimeni de față mai demult.
‎Ridică-te!
‎Filmul e aproape gata. ‎Facem curat și scăpăm de el.
‎Acum, Eden! Ridică-te!
‎Prefer homarul flambat.
‎Îmi pare rău. Mă duc să iau șervețele.
‎E în regulă. Mă duc eu.
‎V-a plăcut filmul, dnă Locke?
‎Ce-ai făcut?
‎Ce vreți să spuneți?
‎Erai aici cu o fată.
‎Te-am văzut.
‎- Nu. ‎- Ba da!
‎Îl trăgeați pe podea ‎pe vânzătorul de floricele.
‎- Am ieșit de la toaletă. ‎- Dar…
‎Dar eu…
‎Nu, te-am văzut.
‎Vă simțiți bine, dnă Locke?
‎Aici erai! Ai ratat confruntarea noastră.
‎Îmi pare rău.
‎Dar am avut locul cel mai bun. ‎Am fost acolo la filmări.
‎În multe privințe, ‎Nephropidae e un erou tragic.
‎S-a îndrăgostit de o femeie ‎pe care nu o putea avea.
‎Da. Exact asta e ideea.
‎Și efectele alea…
‎Incredibile! La multe ‎mă întrebam cum ți-au reușit.
‎Ei bine…
‎Magia producătorului de film, nu?
‎A fost uimitor.
‎Sunt mândră de tine, fetițo, ‎chiar și când ești plină de sânge.
‎Mulțumesc, mamă.
‎Îl moștenești pe taică-tău. ‎A făcut teatru la școală.
‎- Da? ‎- Da.
‎Apropo, ești noul meu monstru preferat.
‎Mă poți ucide în partea a doua?
‎Da. Aranjăm noi ceva, amice.
‎Noi mergem la petrecere. Veniți?
‎Sigur.
‎Grozav!
‎N-o să mai văd sushi cu aceiași ochi ‎după explozia capului de pește.
‎Trei zile am aranjat scena aia. ‎Foarte practic.
‎Frumos. Bravo!
‎Mulțumesc.
‎Încă încerc să-i conving pe Savini ‎că nu e o artă perimată.
‎Devine cam ciudat ‎să ascundem cheile de Abby.
‎Cred că ar trebui să-i spunem. ‎Dacă vreți, desigur.
‎Face parte din echipă acum.
‎Sigur. Așa e.
‎- Da? ‎- Da.
‎Grozav!
‎Eden!
‎Fetițo, unde ai fost toată vara?
‎Da. Nu te-am văzut mai deloc.
‎E vreun băiat nou în peisaj?
‎Da. Cam așa ceva.
‎Mă duc să beau un punci.
‎Era să strici totul, ‎fiindcă nu te poți controla!
‎Și sunt foarte aproape.
‎Aud mai mult „eu”, dar niciodată „noi”. ‎Eu de ce te ajut?
‎Fiindcă ți-am cerut-o eu.
‎Nu uita, sunt un ecou. Nu pot să mor.
‎Însă tu…
‎Să mergem!
‎Unde ai fost?
‎Bună! Nu mă simt prea bine.
‎Cred că plec acasă.
‎Serios?
‎Îmi pare rău. ‎Știu ce a însemnat pentru tine seara asta.
‎Promit că mă voi revanșa.
‎Vorbim mâine.
‎Îți mai e frig?
‎M-am mai încălzit.
‎Nu pot să uit efectele alea.
‎Alga din jurul taliei acelui individ,
‎care l-a ridicat până la far…
‎Cum îți permiți așa ceva ‎cu un buget de elev?
‎Evident, i-a ajutat cineva.
‎Părinții lui Doug ‎sunt milionari nedeclarați, să înțeleg?
‎Nu. Au avut un sprijin-cheie.
‎Văd că nu înțelegi ce… ‎Au folosit cheile, Jack.
‎Ce chei?
‎Glumești?
‎Dar tu?
‎M-ai privind aprinzând focul cu o cheie.
‎Da, acum îmi amintesc.
‎Scuze, nu știu ce s-a întâmplat. ‎Eram derutată.
‎Kinsey!
‎Bună!
‎Bună! Te căutam.
‎M-ai găsit.
‎Ascultă, vreau să-ți spun ceva.
‎Deci…
‎Tu și Abby sunteți împreună? ‎E minunată. Mă bucur.
‎Nu. Adică, da, e minunată.
‎Cred că iubita ei, Beth, ‎ți-ar da dreptate.
‎Nu, suntem doar amici.
‎E altceva.
‎De probă, și fără prea mari speranțe, ‎m-am înscris
‎la cursul de film ‎de la Colegiul Rochester.
‎Dar iată că m-au contactat!
‎Am rămas eu și încă un candidat.
‎- Deja te înscrii la facultate? ‎- Nu. În Anglia e un pic altfel.
‎Aici e ca la internat.
‎Dar, dacă sunt acceptat,
‎o să plec peste câteva săptămâni.
‎Câteva săptămâni?
‎Da. Mă întorc în Anglia.
‎Savini nu știu și abia aștept să le spun,
‎dar am vrut să afli tu prima.
‎Le-am trimis ‎Împroșcarea ‎ca mostră și le-a plăcut enorm.
‎Desigur. A ieșit ceva măreț.
‎Celălalt e, probabil, ‎urmașul lui Christopher Nolan.
‎Nu cred că am vreo șansă, ‎dar, dacă iese ceva,
‎nu voiam să-ți dau vestea așa, din senin.
‎- Mersi că mi-ai spus. ‎- Da.
‎Mă bucur pentru tine.
‎- Da? ‎- Da.
‎Dacă filmul ăsta e bun de ceva
‎e fiindcă tu i-ai dat ‎un suflet și o identitate, Kinsey.
‎- Băutura noastră secretă! ‎- Poftim.
‎Mi-e frică să întreb.
‎Da. Suc de portocale, ‎punci hawaiian și trei tipuri de alcool.
‎Îi spunem Împroșcarea.
‎Da. Dacă bei prea mult, ‎o să-i împroști pe toți.
‎Au înțeles, Brinker.
‎Pentru regizor și pentru muza lui!
‎- Noroc! ‎- Noroc!
‎ÎMPROȘCAREA
‎Alo, Rocky Road!
‎Ce cauți aici?
‎Tu să-mi spui. E mintea ta.
‎Nu.
‎Nu te vreau aici.
‎Ești sigură?
‎Se pare că te gândești numai la mine.
‎Nu-i adevărat.
‎Deja îmi duci dorul, nu?
‎Dacă ai fi făcut alte alegeri…
‎Nu mă mai gândesc la tine!
‎Bună!
‎Ai o clipă?
‎Avea exact privirea pe care o are mama.
‎Nu-și mai amintea de chei?
‎Știam că adulții nu-și amintesc de magie.
‎Doar că…
‎nu știam când începe.
‎Și mi-am dat seama
‎că Jackie va împlini 18 ani ‎peste trei săptămâni.
‎Iar tu, peste câteva luni.
‎Bine. Deci avem timp.
‎- Pentru ce? ‎- Să schimbăm situația.
‎- Posibil. ‎- Ascultă!
‎Am ajuns până aici.
‎O să găsim o soluție.
‎Forma e gata. Cum e fierul?
‎Pare topit bine.
‎Subtitrarea: Gabi Nițu