Це Клара. Мене немає. Залиште повідомлення.
Кларо, це знову я. Дзвоню подивитися, чи візьмеш слухавку.
Я сумую за тобою.
Сьогодні важливий день,
історичний день: колишній канцлер Німеччини Адольф Гітлер
постане перед судом за злочини проти людяності
Міжнародного кримінального трибуналу.
Це кульмінація сюрреалістичних двох місяців,
у які стоматологічні записи й відбитки довели достовірність...
Розпочато розслідування того, як Гітлер
зміг інсценувати власну смерть і сховатися від правосуддя.
«Мисливці за нацистами»
можуть бути причетні до притягнення Гітлера до відповідальності.
Відомо лише про одного члена угруповання.
Це жінка, яка самотужки привела Адольфа Гітлера до посольства Америки
в Уругваї.
Колишня агентка ФБР...
Міллісент Морріс.
Як ви його спіймали?
Хочете повішання?
Гітлера треба стратити?
Гей, усе гаразд?
Шкода мій Маррі цього не побачить.
Він тут.
Він усе бачить.
У нього крамниця в Мангеттені.
Гайнц Ріхтер відкрив крамницю іграшок «Червона кулька» 20 років тому.
Він живе сам у Форест-Гіллз.
- Ми дуже близько, але цього замало. - Що ще треба?
Так, потрібно бути на 100% упевненими.
- Але, Рут... - Вона має рацію.
Ця людина - колектор.
Він має при собі дещо зі свого минулого життя.
Запевняю тебе.
- Вдерися туди. Побачиш. - Меєре, нас можуть викрити.
Вбити неповинну людину? Від цього ми ніколи не оговтаємося.
Ми дуже близько. Перевіримо його.
Я подумаю, що зможу зробити.
Добре.
Так.
Після стількох років думати, що ми, можливо, нарешті знайшли його.
- Дивись, що ми створили. - Це чудово.
І це не єдине, що нам вдалося, Меєре.
Вона була красуня, Наомі.
Так звали мою матір.
Твоя мати була святою.
Тому я думала, що це передається.
Але Наомі була нестерпною,
- не по літах розвинутою, зухвалою... - Як твоя мати.
А ще була схожою на твого батька - доброю і вправною.
Якби ж ти її побачив.
Шкода, що цього не сталося.
Поглянь на мене, Меєре.
У неї були твої очі.
Пам'ятаю, як він зробив це з тобою в тій жахливій кімнаті.
Здається, я теж це відчувала.
Закарбувалося на моєму серці.
Так багато рубців, Рут.
Так. Хто ми без тих рубців?
Я така рада, що знайшла тебе.
Нарешті я тебе знайшла.
Не вбивайте його!
У будівлі суду в Мюнхені охорона в режимі підвищеної готовності.
Німеччина отримала попередження
про можливий теракт з боку груп білих нацистів.
День обіцяє бути емоційним,
тут присутні ті, хто вижив у концтаборах.
Боже, який він старий.
Так.
Влада боїться теракту.
Так і має бути.
Шоу починається.
Гітлера судитимуть п'ятеро суддів:
Боріс Федоров із Росії, Маріон Женерей із Франції,
Арчибальд Голлінґс із Великобританії,
Лоррейн Коллінз зі США
і головуючий суддя Вольфганг Мюллер, Німеччина,
чия неупередженість викликає сумніви
через його ймовірні зв'язки з нацистами в студентські роки.
Суддя Мюллер не коментував ці звинувачення.
Ми зібралися тут для Міжнародного військового трибуналу
від імені народу проти Адольфа Гітлера.
Цю справу часто називають судовим процесом тисячоліття.
Пропоную, у залі цього суду, із суддею, який тут головує,
ставитися до цього процесу, як до будь-якого іншого.
Наша мета - встановити невинність чи провину цієї людини,
поза розумним сумнівом, у злочинах, у яких її звинувачують.
Пам'ятайте, ми з моїми колегами повинні ухвалити одностайне рішення,
перш ніж ухвала стане остаточною.
Пане Франкелю, слово стороні обвинувачення.
Без перебільшення можна сказати, що ця справа вимагала титанічних зусиль,
щоб підрахувати тяжкі злочини, які скоїв підсудний Адольф Гітлер.
Але факт залишається фактом: ця справа відносно проста,
зважаючи на роботу попередників і прецедент, створений
військовим трибуналом у Нюрнберзі, і подальші судові процеси після війни.
Тому ми переконані, що представимо вам
елементарну справу з неспростовними доказами.
Дякую, пане Франкелю.
Захист може викласти свою версію.
Покажи їм клас.
Зрадник!
Ти єврей! Кого ти захищаєш?
Закликаю вас до порядку.
Шановні судді,
я звертаюся до вас
від імені мого клієнта, Адольфа Гітлера.
І...
Я тут не для того, щоб доводити, що мій клієнт не монстр,
що він не був диктатором чи навіть убивцею.
Я тут, щоб захистити його право на справедливий судовий розгляд справи.
І я тут, щоб довести, що Адольф Гітлер
невинний у певних злочинах, у яких його звинувачують.
Дякую.
Продовжимо.
Скажіть нам, чим ви займалися, пане Шпеєре, між 1942 і 1945 роками.
Я служив рейхсміністром озброєння і боєприпасів.
Це свідчення, які ви підписали в Мюнхені.
Можете прочитати суду виділену частину?
«Ненависть до євреїв була гаслом Гітлера й центральною темою.
Можливо, саме вона його так мотивувала.
Я був на засіданні Рейхстагу 30 січня 1939 року,
коли Гітлер запевняв нас, що у разі війни,
будуть знищені євреї, не німці».
Коли ви вперше дізналися про план Адольфа Гітлера
винищити єврейське населення Європи?
- Заперечую, Ваша честь. Навідне питання. - Приймається.
Я продовжу. У 1945 році Гітлер видав так званий Указ Нерона.
До чого він закликав?
Усе цінне на території Рейху, що може бути використано ворогом
для ведення війни, має бути знищено.
Навіщо він видав такий указ?
- Заперечую. Припущення. - Приймається.
- Ваша честь, цей свідок має... - Відхилено.
Далі, прокуроре.
Коли ви востаннє бачилися з Адольфом Гітлером у бункері в Берліні,
що він вам сказав?
Він сказав,
що найбільше шкодує про те, що не добив усіх євреїв.
Чому, як гадаєте, він шкодував про це найбільше?
Заперечую, Ваша честь. Припущення.
- Приймається. - Ваша честь...
Приймається.
- ...це в рамках судового... - Я сказав: «Приймається».
Сказали.
Маячня.
Радники, до нашого кабінету.
Можна мені задати більше одного запитання,
перш ніж ви підтримаєте позаправові заперечення?
Ви закінчили?
Так.
Ваші честі.
Я хочу нагадати вам,
що тягар доказування в цій справі лежить на вас.
Ви маєте довести провину Гітлера в злочинах проти миру,
людяності, у воєнних злочинах,
у змові для вчинення вищезазначених злочинів.
Висунуті звинувачення.
Якщо зробите це поза розумним сумнівом,
виграєте цю справу.
Не зможете - рішення буде не на вашу користь.
Усе дуже просто.
Ви мене зрозуміли, пане Франкелю?
Так.
Добре.
Я лише роблю свою роботу.
Роблю все правильно.
Ми обидва євреї,
при цьому маємо різне розуміння того, що є правильним, а що - ні.
Ми викликаємо тих, хто пережив Голокост.
Суд повинен забути все, що він знає про геноцид,
і дізнатися про нього від самих жертв.
Продовжуйте, пане Франкелю.
Я викликаю панну Мінді Марковіц
з Брукліну, Нью-Йорк, яка приїхала з Каліша, що у Польщі.
Назвіть своє ім'я суду.
Мінді Марковіц.
- Абрагам Путніцкі. - Естер Шварцман.
- Вадома Орсос. - Ісаак Вольф.
- Сара Веіл. - Скажіть нам, де ви народилися.
- Каліш, Польща. - Берлін, Німеччина.
- Острава, Чехословаччина. - Залаегерсег, Угорщина.
- Відень, Австрія. - Лодзь, Польща.
Розкажіть нам, що сталося з вами при нацистському режимі?
Гестапівці забрали нас з нашої маленької квартири
та запхали у вагони для худоби.
- Заперечую, Ваша честь. - На якій підставі, раднику?
Я глибоко співчуваю пані Марковіц через те що їй довелося пережити,
але я заперечую через недоречність.
Шановні судді,
тоді коли правда про Голокост часто
і старанно заперечується,
принижується і вибілюється,
важливо встановити очевидну істину -
Голокост був.
Це був геноцид, який мав систематичний характер, з боку діячів і країн.
Багато хто з них хотів би списати це все на фантазії
про загибель 11 мільйонів
чоловіків, жінок і дітей.
Все це задумав і реалізував чоловік, який сидить ось тут за склом.
Якщо свідчення вцілілих про те, що вони пережили, є недоречними,
тоді я не знаю, що тут доречно.
Відхилено. Можете продовжувати, пані Марковіц.
У вагоні нас було кілька десятків.
Не було де сісти, у туалет не сходити. Повітря ледь вистачало.
Наглядач-нацист застрелив мого батька в мене на очах.
І матір.
- А потім розсміявся. - «Праворуч, ліворуч».
Наглядач так казав.
Вони відвели її прямо в газові камери.
І ми побачили жахливий чорний стовп диму, який підіймався з крематорію.
Їй було сім років,
моїй донечці.
Мене з моїм хлопцем відправили на марш смерті.
Напівоголених. Знесилених.
Сніг падав на наші голови, коли ми почули артилерію союзників.
Наглядачі наказали мені скидати
трупи в братську могилу.
Я не могла цього винести, тому втекла.
Він був вродливим хлопчиком.
Аарон.
Коли ми приїхали до таборів,
нацисти намагалися нас розлучити.
Мій чоловік, Маррі, не відпускав Аарона.
Нацист вирвав
Аарона з рук Маррі
і вистрелив моєму маленькому хлопчику в груди.
Я щодня за ним сумую.
І за моїм Маррі сумую.
Життя було б зовсім іншим, якби цього всього не сталося.
Якби не ти.
Я довго мріяла про цей день,
коли зустрінуся з тобою
і зможу висловити свої почуття.
- Заперечую, Ваша честь. - Про день, коли мене нарешті почують.
Пані Марковіц, звертайтеся до суддів,
не до підсудного.
До всього цього я була молодою дівчиною.
Я любила танцювати під Марлен, читати бульварні романи,
вчитися на інженера.
Я просто була людиною.
Ми просто були людьми.
А ти намагався нас знищити.
Щоб ми вимерли.
Але зараз ти на нашій арені.
- Ваша Честь... - Пані Марковіц.
Зал правосуддя. Ти намагався нас поховати.
Ми були насінням і виросли ще сильнішими.
І наші гілки тягнуться
до світла справедливості.
- Пані Марковіц. - Ми вижили, щоб усе розказати.
І ми ніколи не дозволимо світові забути про це.
Пані Марковіц, досить.
Ось так. Я закінчила.
Я не витрачатиму більше на нього
своїх сил, думок чи слів.
- Це все, шановні судді. - Пане Креймере.
Питань немає.
Я прошу хвилину на обговорення.
Проведи перехресний допит. Вона бреше.
- Вона не брехала. - Брехала.
- Якщо ці люди брешуть про... - Вони не брешуть.
Викрий її.
- Пане Креймере. - Секунду, Ваша честь.
Вони всі брешуть. Вони перебільшують.
Ми просто вивезли їх з країни.
Шановні судді, питань немає.
Ні, є питання, багато питань.
- Що ви робите? - Допитай її.
- Ні. - Тоді тебе звільнено.
Самі себе представлятимете?
- Пане Креймере. - Секунду, судде.
Гадаєте, судді та світ не зрозуміють, що ви буйно помішаний?
Я єдина людина, яка не дає вас повісити.
Ви хочете, щоб я і далі просував велику брехню?
Хочете, щоб я перекрутив їхні слова,
знайшов слабкі місця в їх спогадах.
Тоді можете самі повіситися. Що скажете?
Питань немає, шановні судді.
Дякую, пані Марковіц.
Суд оголошує перерву.
Третій день розгляду справи
й прокурор Олівер Франкель має
представити суду свої аргументи.
Ця людина розпочала це все.
У 1935 році нацисти прийняли расові закони,
які позбавили євреїв прав на громадянство.
Хто тоді був канцлером Німеччини? Адольф Гітлер.
У 41-му нацисти напали на Радянський Союз.
Коли розпочалися масові вбивства євреїв,
хто був канцлером Німеччини?
Адольф Гітлер.
У січні 42-го року на Ванзейській конференції в Берліні
високопосадовцям Гітлера був представлений
для обговорення і координування
план остаточного розв'язання єврейського питання
за наказом Гітлера.
Земля кругла.
Небо голубе.
Адольф Гітлер несе відповідальність
за вбивство 11 мільйонів євреїв,
циган, гомосексуалістів,
політичних дисидентів, комуністів, поляків
і безлічі інших людей,
скоєних під час його геноцидного правління.
У обвинувачення все, шановні судді.
Алло?
Це Гайнц Ріхтер?
- Хто це? - Не кладіть слухавку.
Я маю вам розказати про одну жінку.
Вона вижила й знайшла вас.
І вам краще знайти її першим.
- Ви розумієте, про що я говорю? - Хто ви?
Її звуть Рут Гайдельбаум.
Бруклін, 73-я вулиця, 2513.
- Записали? - Хто це?
Вірність - моя честь.
- Алло? - Це я, Руті. Хотіла почути твій голос.
Усе гаразд, Мінделех. Дякую.
Завтра поговоримо.
Я дещо знайшла.
П'ятий день процесу століття,
і в суді виступає захисник Адольфа Гітлера,
Бенджамін Креймер.
За принципом: «Говорю що завгодно, може, в щось повірять».
Майже всі у світі погоджуються в одному,
що захист Гітлера вичерпав усі свої можливості,
і, судячи з його стратегії, лишається лише одне питання.
Чи буде свідчити Гітлер?
Що ти таке робиш? Він не повинен свідчити.
- Чому ні? - «Чому ні»?
Бо ти даєш йому безплатний ефірний час. Мільйони людей у світі дивитимуться це.
Ще одна імпровізована трибуна, для проповіді, чортове телешоу.
Він має право на захист.
- Якою ціною? - Олівере.
Він буде навертати, брехати, заперечувати, він буде зомбувати,
підбурювати, виховувати нове покоління. Ні!
Ти не можеш дозволити.
Влаштуй йому гарний перехресний допит.
- Хочеш відповідати за... - Він має на це право.
Якщо ні, тоді хто ми такі?
Хочеш відповідати за виховування наступного покоління неонацистів?
Расистів, антисемітів, масових убивць.
Якщо викличеш його свідчити, якщо дозволиш це,
як на тебе дивитимуться?
А якщо не викличу,
якими сприйматимуть нас?
Це не може бути якоюсь фікцією,
якимось показовим процесом, інсценуванням.
Якщо не надамо йому належного захисту,
ми - такі, як він.
Ні.
Ти єврей, Бене.
- Знаю. Так. - Ти єврей.
Ти робиш це?
Це стосується не лише тебе. Це стосується всіх нас.
Що це говорить про нас?
Для цього я це і роблю. Щоб нам було не соромно.
Присягаєтеся говорити правду, лише правду і нічого, крім правди,
і хай допоможе вам Бог?
І хай допоможе мені Бог.
Це може бути виверт.
Усі телевізори світу це транслюватимуть. Він щось замислив.
Щось мене хвилюють охоронці. Військова поліція?
Наші контакти перевірили кожного.
Ми підтвердили їхню біографію, повноваження, особу.
Потрібно бути пильними.
Гітлер свідчив під присягою годину.
Захист намагався відокремити колишнього канцлера від його підлеглих.
Ви коли-небудь наказували вбити шість мільйонів євреїв?
Ні.
- Ви наказували вбити 6 000 євреїв? - Ні.
Ви наказували вбити єврея?
Я ніколи не наказував вбивати євреїв.
Немає документів або листів, які б доводили зворотне.
Ви, американці, вбили корінних американців,
поневолили африканців.
Британці запроторили бурів у концентраційний табір,
а в СРСР убили мільйони людей.
І ви судите мене?
Питань немає, шановні судді.
Аргументи, прокуроре.
Ви кажете, що керувалися законами Німеччини.
Точно.
Ви кажете, що просто виконували свої обов'язки у воєнний час
і дотримувалися міжнародного воєнного статуту.
Правильно.
Ви кажете, що не наказували вбити жодної людини,
поки були канцлером.
Саме так. Я невинний.
Невинний.
Якщо ви не порушували жодного закону, навіщо ховатися?
Навіщо ховалися в Аргентині, на 200 гектарах землі,
відрізані від світу?
- Я не ховався. - Тоді що ви робили?
- Був у відпустці. - У відпустці?
- Впродовж 30 років? - Я заслужив.
Я насолоджувався сонцем у своїй літній резиденції.
Відпочивав і писав нову главу своїх мемуарів.
І готувався до повернення.
- Повернення до чого? - Політики.
Гадаєте, вас би прийняли назад на світову арену?
Усім подобається гарна історія повернення, хіба ні?
Ви кажете, що основа вашої ідеології полягає у «вищій расі».
Можете розказати, що це означає?
Заперечую. Доречність?
Усі вчинки Гітлера ґрунтувалися на одній ідеології.
Основою цієї ідеології була брехня про вищу расу.
Щоб визначити злочин, важливо з'ясувати намір.
Обережно, пане Франкелю.
Отже, ще раз, ця теорія про вищу расу.
Розкажете, що це означає?
Ця брехня.
- Це не теорія. Це факт. - Тим не менш, ви тут.
У тюремній робі й наручниках.
Дивно для короля, хіба ні?
Через єврейську змову.
Єврейську змову.
Давня брехня.
- Заперечую. - Відхилено.
То ви тут через євреїв. Я теж. Як це так?
- Через вашу брехню. - Брехню. Про що брехню?
Про характер моєї участі.
То ви не були причетні до знищення
мільйонів чоловіків, жінок, дітей і немовлят?
Звісно ж, ні.
Ваші послідовники не будуть розчаровані почути це?
Є багато расистів і фанатиків,
які досі поклоняються вам,
саме через те, що ви були архітектором геноциду шести мільйонів євреїв,
сотень тисяч циган,
гомосексуалів
та інших людей.
Хочете сказати, що вони помиляються?
Ні, вони мають рацію. Я багато чого досяг.
Я реформатор і революціонер світового порядку.
Світового порядку.
Отже, ви несете відповідальність за Голокост?
- Я... - Вони помилялися, коли вас боготворили?
- Ні, вони... - Що тоді?
Або ви заперечуєте свою участь у Голокості,
або пишаєтеся знищенням мільйонів людей.
Потрібно щось обрати.
Це те, що ви, євреї, робите: перекручуєте слова.
Ви самі винні в тому, що з вами сталося.
Звісно ж. Ми винні в усьому:
в чумі та землетрусах, у Великій депресії,
в усіх війнах у світі,
- у хворобах, голоді. - У болях та стражданнях,
і в усьому злі,
в усій світовій темряві, яку ви створили.
Ви лиходії!
Ви паразити. Ви наволоч!
- Через це ви ховалися? - Я не ховався.
Ви негідник, який верзе нісенітниці. Кульмінація нічного шоу.
Маніяк-наркоман, збочений, злобний, жалюгідний і неправий.
Той, хто використовував страх, щоб демонізувати та обернути
необізнаних людей проти їхніх земляків,
і все це заради влади.
- Заперечую. - Приймається.
Я досі лідер партії.
Якої? Нацистської партії вже немає.
- Я голова Рейху. - Західна Німеччина - справжня демократія.
Гадаєте, я говорю про Німеччину?
Я лідер руху, який має коріння в серцях і думках людей,
живе у їхній крові й ґрунті.
Звісно, я віддавав наказ.
Звісно, я мав бачення.
Звісно, це я.
І буде наказ.
І мої люди підуть за мною.
- Чуєте мене? - Чую.
І ми будемо кожну хвилину, щодня боротися з цим.
Ми знаємо, що це не пройде.
Ми знаємо, що ненависть, омана та страх
завжди будуть частиною колективного суспільства.
Але ви цього не зробите.
Колись вони знайдуть нового ідола, нового шахрая,
народженого з нових засобів масової комунікації,
але він пропагуватиме стару брехню
про привидів, культури, які вмирають, і глибинні держави.
І йому ми теж будемо протидіяти.
Більше питань немає.
Після двох днів обговорення
вердикт винесений.
Світ знервовано чекає на рішення суддів сьогодні вдень.
Ми з моїми колегами уважно вислухали
свідчення і аргументи, надані суду.
І ми вивчили всі документи та докази.
Підсудному допоможуть підвестися перед судом.
Адольфе Гітлере, щодо звинувачень у скоєнні злочинів проти миру,
суд визнає вас винним.
У воєнних злочинах - винний.
У злочинах проти людяності - винний.
У загальному плануванні чи змові для вчинення вбивств - винний.
Адольфе Гітлере, вас засуджено
до довічного ув'язнення без можливості дострокового звільнення.
Адольфа Гітлера визнали винним за всіма звинуваченнями.
Так. Ходімо.
Що таке?
От лайно!
Медиків!
Трясця!
Потрібна швидка.
Гей! Допоможіть! Швидше!
У нього серцевий напад!
Сказали, у нього серцевий напад. Везуть у лікарню.
Так.
Їдьмо.
Ми їдемо. Він щось замислив.
Сім хвилин від Університету Мюнхена.
Шість хвилин від Університету Мюнхена.
Шість хвилин.
Приїдемо в лікарню, палата на мені,
- на тобі периметр. - Це якщо він туди збирається.
- Хто має зайву зброю для мене? - У мене є.
От же ж зграя орлів-скаутів. Мені подобається.
- Наздоганяй! - Давай!
- Вони вислизають! - Їдь!
Не відставай.
Куди ти їдеш?
Куди ти, чорт забирай?
Лікарня в той бік!
Слава Гітлеру!
Десять секунд.
Зараз!
Тримайтеся!
Джо!
Потрібно поспішати, мій фюрере.
Дивіться під ноги.
Давно пора.
Вітаю, любий.
- Аплодую вам. - Це честь для мене: врятувати його.
Хоча ти його не рятував.
Що відбувається?
Яка ганьба! Що ти влаштував у залі суду?
Транслювали на весь світ. Адвокат мав рацію.
Ти мав жалюгідний вигляд огидного, прозаїчного психа, яким ти і є.
- Ні. - Спадкоємність починається зараз.
Я забираю корону. Я керую.
Оскільки ти дозволив себе схопити,
ми не можемо дозволити тобі знову зникнути.
Ми вб'ємо тебе тут, спалимо твоє тіло
й обставимо все так, наче ти славетно втік у невідомому напрямку,
щоб тебе ніколи вже не побачили і не схопили.
Є проблема.
Ти не лідер.
Я вже двічі рятувала тебе. Я такий лідер, яким ти ніколи не був.
Давай!
На жаль, такий сценарій не пасує королеві.
Але я - лідер.
Я - майбутнє.
Час їхати.
- Чого ти хочеш? - Хочу, щоб ти мене помазав.
Люди люблять, коли все зрозуміло.
Я зібрав армію, поки сидів за ґратами. Ходімо.
Ці люди знають, як битися і вбивати. Я можу повести їх за собою.
Вони витягнуть нас звідси. Гелікоптер вже летить.
Пригнися! Ну ж бо!
Тревісе!
Тревісе! Ти де?
Подивись на мене!
Джоно!
Опустіть зброю! Хутко!
На землю!
Усім на землю!
Ну ж бо...
Джоно, тримайся.
Де він?
Викличте кляту швидку!
Негайно викличте швидку!
Амінь.
1977 РІК ЧЕРЕЗ ДВА МІСЯЦІ ПІСЛЯ СМЕРТІ РУТ...
Шкода, я її не знав.
Її справжню.
- Ти знав її справжню, Джоно. - Ні.
- Так. - Не знав.
Не мисливицю за нацистами,
месницю.
Не жінку до того, як усе сталося.
А ти знав усі ці її сторони.
Джоно, я живу на цій планеті багато років.
Я бачив різні аспекти людських істот.
Я знав двійників і допельгенгерів,
і ангелів, і монстрів.
Але насамперед
є справжнє «я».
Кожен з нас обирає, кому відкритися.
І Рут обрала тебе.
Лише ти, Джоно, знав її справжню.
Як вона дивилася на місяць,
наче то був її друг, який пішов від неї багато років тому.
Вона завжди боялася, що забуде обличчя матері.
Пам'ятаю, вона не хотіла, щоб її знали лише як уцілілу.
Але вона була вдячна, що вціліла. Завжди була вдячна.
Але це зовсім не головне.
Вона, коли сміялася, підморгувала.
Любила загадувати бажання на віях.
Їй подобалося.
Як чудово. Їй пощастило,
що ти в неї був.
Вона хотіла, щоб ти був там.
Хотіла, щоб ти бачив її
саме так, як ти й бачив, - людиною.
Хіба не цього ми всі хочемо?
Може, навіть якщо ми вважаємо інакше,
це все, що нам потрібно.
Нагорода за це абсурдне життя - бути побаченим.
От так просто.
Що може бути краще за це?
- Привіт. - Привіт.
Вибач.
Люба, швидше. Запізнимося.
Каже та, хто приймає душ цілу годину.
ДЯКУЮ МІЛЛІ МОРРІС
Слухаю.
Вітаю, мадам Морріс, з вами хоче говорити конгресвумен Хендельман.
- Агентко Морріс. - Ліз.
Багато часу минуло, але я дзвоню сказати, що ви добре попрацювали.
- Що? - Притягли Гітлера до відповідальності.
Ми хочемо нагородити вас Золотою медаллю Конгресу.
Дзвоню повідомити добрі новини.
То була я.
Я його застрелила. Я застрелила Пренца.
З нетерпінням чекаємо на вас у Вашингтоні.
Ви - героїня, Міллі.
Світу потрібні герої.
Швидше. Не можна запізнюватися.
Мазаль тов!
Я здивована, що ти прийшов сам.
Звісно ж, не сам.
- Не кажи, що ти ходиш з нею... - Усюди, куди йду. Усюди.
- Ідіот. - Відзначений премією Кіноакадемії.
Щось чула про Джо?
Ні.
Залишив повідомлення. Наче щасливий.
Сподіваюся, у нього все добре, де б там він не був.
- Я радий, що у тебе все добре, Рокс. - Я рада, що у тебе теж.
- Будьмо, друже. - Будьмо.
Як ти це п'єш?
Я не танцюватиму сама. Підете зі мною.
Гаразд. Ми всі підемо з вами.
Це Оскар. Він уже майже пританцьовує.
Гей. Вітаю.
Так. Готуюся до тосту її матері.
Вона пишалася б тим, ким ти став,
пишалася б тобою.
Я знала багато монстрів, Джоно. Ти не один з них.
Ти теж, Міллі. Сподіваюся, ти це знаєш.
Гей, любчику.
- Ти зі мною потанцюєш. - Гаразд.
Вечеря, номер 45278.
45278?
Ви не знаєте, хто я?
Привіт, сонце.
Як посиділи з Веронікою?
Як завжди, поводилася, як стара французька шльондра.
А ви тут добре влаштувалися за такі гроші.
Ми в Нью-Йорку живемо, наче в коробці.
Клара от-от додому повернеться.
Так. Десь за 14 хвилин, я б сказала.
Коли я її бачила, вона була ще на Сен-Домінік.
- Я виходжу з гри, Гаррієт. - Знаю.
На жаль, я про це знаю. Просто привезла невеличкий весільний подарунок.
Люблю весільні подарунки. Відкрий.
Ви з Міллі вже приносили нам жахливу сирну тарілку.
Цей лише від мене. Міллі б не погодилась.
Я знайшла їх, коли розбирала речі Хави.
Що це?
Записи телефонних розмов з крамниці іграшок «Червона кулька» Гайнца Ріхтера.
За 17 червня 1977 року.
Коли вбили мою бабусю?
О 21:17, за кілька годин до того, як вбили Рут,
у крамницю подзвонили з номера 212-073-4309.
Цей номер зареєстрований за...
Меєром Офферманом.
Меєр дзвонив Ріхтеру.
Меєр віддав наказ.
Прийми мої найщиріші співчуття.
Рут дізналася, що Меєр був Вовком.
Вона це з'ясувала.
Вона не встигла нічого зробити. Він підкрався до неї.
Зло не відпочиває, Джоно. Воно не йде у відставку.
А ми чому це робимо?
Як ми можемо?
Ми розказуємо історії минулого заради майбутнього.
Передавай мої вітання Кларі.
Бажаю вам обом найщасливішого життя.
МАЯМІ ФЛОРИДА
Медовий місяць у Маямі - приємний сюрприз.
Вирішив, непогано було б змінити ритм.
- Що? - Я бачу їх у тобі.
Твою бабусю, Хаву.
Бачу тебе. І мені подобається те, що я бачу.
За новий початок.
МИСЛИВЦІ
Переклад субтитрів: Олена Гердова
Творчий керівник Дмитро Восколович