‫זאת קלרה. אני לא נמצאת. תשאירו לי הודעה.‬
‫קלרה, זה שוב אני. סתם מתקשר כדי לבדוק אם תעני.‬
‫אני מתגעגע אלייך.‬
‫היום הוא יום הרה גורל,‬
‫יום היסטורי, שבו הקנצלר לשעבר של גרמניה, אדולף היטלר,‬
‫יישפט בגין פשעים נגד האנושות‬
‫בידי בית דין פלילי בינלאומי.‬
‫זהו רגע השיא של חודשיים סוריאליסטיים,‬
‫שבהם רישומי שיניים וטביעות אצבע הוכיחו את אמיתותן...‬
‫נפתחו חקירות שמטרתן לגלות כיצד היטלר‬
‫הצליח לזייף את מותו ולהתחמק מהצדק.‬
‫יש המאמינים שחבורה‬
‫של "ציידי נאצים" סמויים הייתה מעורבת בהעמדתו של היטלר לדין.‬
‫רק אחת מחברי הקבוצה זוהתה באופן פומבי.‬
‫האישה שהוליכה בעצמה את אדולף היטלר לתוך שגרירות ארצות הברית‬
‫באורוגוואי.‬
‫סוכנת האף-בי-איי לשעבר...‬
‫מיליסנט מוריס.‬
‫תוכלי לספר לנו איך תפסת אותו?‬
‫את רוצה שיתלו אותו?‬
‫האם יש להמית את היטלר?‬
‫היי, את בסדר?‬
‫הלוואי שמורי שלי היה פה כדי לראות את זה.‬
‫הוא פה.‬
‫הוא רואה את זה.‬
‫יש לו חנות צעצועים במנהטן.‬
‫כן. היינץ ריכטר פתח את חנות הצעצועים "הבלון האדום" לפני 20 שנה.‬
‫הוא גר לבד בפורסט הילס.‬
‫- אנחנו קרובים מאוד, אבל אנחנו צריכים עוד. - עוד?‬
‫כן, אנחנו צריכים עוד. אנחנו צריכים להיות בטוחים ב-100 אחוז.‬
‫- אבל רות... - היא צודקת.‬
‫הוא אספן, האיש הזה.‬
‫הוא שמר משהו מחייו הקודמים.‬
‫אני מבטיח לך.‬
‫- תפרצי לשם. תראי מה תמצאי. - מאיר, זה עלול לחשוף אותנו.‬
‫להרוג אדם חף מפשע? זה יחשוף אותנו לדברים שלא נתאושש מהם.‬
‫אנחנו קרובים מאוד. עלייך לאמת את זהותו.‬
‫אבדוק מה אוכל לעשות.‬
‫יופי.‬
‫כן.‬
‫אחרי כל השנים האלה, קשה להאמין שאולי סוף סוף מצאנו אותו.‬
‫- תראה מה יצרנו. - זה נהדר.‬
‫זה לא הדבר היחיד שיצרנו, מאיר.‬
‫היא הייתה ילדה יפהפייה, נעמי.‬
‫שמה של אימא שלי.‬
‫אימא שלך הייתה קדושה.‬
‫אז חשבתי שזה יעבור אליה.‬
‫אבל היא הייתה קוץ בתחת, נעמי.‬
‫- בוגרת לגילה, נועזת... - כמו אימא שלה.‬
‫אבל היא גם הייתה דומה לאבא שלה. היא הייתה אדיבה, טובת לב.‬
‫הלוואי... הלוואי שהיית פוגש אותה.‬
‫כן, הלוואי.‬
‫תסתכל עליי, מאיר. תסתכל.‬
‫היו לה עיניים כמו שלך.‬
‫אני זוכרת כשהוא עשה לך את זה בחדר הנורא ההוא.‬
‫אני מניחה שגם אני הרגשתי את זה.‬
‫זה נצרב בליבי.‬
‫צלקות רבות כל כך, רות.‬
‫כן. מה אנחנו חוץ מצלקות?‬
‫אני שמחה כל כך שמצאתי אותך.‬
‫סוף סוף מצאתי אותך.‬
‫תנו לו לחיות!‬
‫האבטחה בכוננות גבוהה בבית המשפט במינכן.‬
‫גרמניה קיבלה איומים אמינים‬
‫על היתכנות של מתקפת טרור מצד קבוצות עליונות לבנה.‬
‫צפויה היום סערת רגשות,‬
‫שכן בין הצופים בקהל נמנים ניצולי המחנות.‬
‫אלוהים, הוא נראה זקן.‬
‫כן.‬
‫הרשויות חוששות ממתקפה.‬
‫והן צריכות לחשוש.‬
‫המופע מתחיל.‬
‫היטלר יישפט על ידי חמישה שופטים.‬
‫בוריס פדורוב מרוסיה, מריון ג'נרה מצרפת,‬
‫ארצ'יבלד הולינגס מבריטניה,‬
‫לוריין קולינס מארצות הברית‬
‫והשופט הראשי, וולפגנג מיולר מגרמניה,‬
‫שהאובייקטיביות שלו הוטלה בספק‬
‫בשל קשרים שקיים לכאורה עם המשטר הנאצי כשהיה סטודנט למשפטים.‬
‫השופט מיולר לא הגיב להאשמות.‬
‫התכנסנו כאן היום לכבוד משפט פשעי המלחמה הבינלאומי‬
‫בשם העם נגד אדולף היטלר.‬
‫רבים הכריזו כי מדובר במשפט של המילניום.‬
‫אני מציע שבבית המשפט הזה, שאני מכהן עליו‬
‫כסוכן בית המשפט, זה יהיה משפט שאינו שונה מאף משפט אחר.‬
‫מטרתנו היא פשוט לבסס את חפותו או את אשמתו של האדם הזה‬
‫מעבר לספק סביר בפשעים שבהם הוא מואשם.‬
‫זכרו, אני ועמיתיי השופטים חייבים להגיע להחלטה פה אחד‬
‫לפני שהפסיקה תיחשב סופית.‬
‫מר פרנקל, התביעה רשאית להציג את טיעוניה.‬
‫על אף שאין זו הגזמה לומר שעמדה בפנינו משימה מעוררת יראה,‬
‫לחשב את סך העבירות החמורות של הנאשם, אדולף היטלר,‬
‫למעשה, הטיעון שלנו יחסית פשוט,‬
‫בהתחשב בעבודתם של קודמינו ובתקדים שנקבע‬
‫בידי בית הדין הצבאי הבינלאומי בנירנברג ובמשפטים שנערכו מייד לאחר המלחמה.‬
‫לכן, אנו גורסים שנציג בפניכם‬
‫טיעונים ברורים כשמש שאינם משתמעים לשני פנים.‬
‫תודה, מר פרנקל.‬
‫כעת, עורך הדין מטעם ההגנה רשאי לקום ולהציג את טיעוניו.‬
‫תראה להם מה זה.‬
‫בוגד!‬
‫יהודי! איך אתה מייצג אותו?‬
‫סדר. אני קורא לסדר.‬
‫כבוד השופטים,‬
‫אני עומד בפניכם‬
‫בשם מרשי, אדולף היטלר.‬
‫ו...‬
‫מטרתי כאן היא לא לטעון שמרשי אינו מפלצת,‬
‫שהוא לא היה רודן, ואפילו רוצח.‬
‫מטרתי כאן היא להגן על זכותו למשפט חופשי והוגן.‬
‫ומטרתי היא לטעון שאדולף היטלר‬
‫אמור להימצא זכאי מההאשמות הספציפיות שבהן הוא מואשם.‬
‫תודה.‬
‫הבה נמשיך.‬
‫בבקשה, תספר לנו במה עסקת, מר ספיר, בין השנים 1942 ל-1945.‬
‫שירתי את הרייך כשר החימוש והייצור המלחמתי.‬
‫זה תצהיר שחתמת עליו במינכן.‬
‫אתה מוכן להקריא בבקשה את החלק המודגש בפני בית המשפט?‬
‫"שנאת היהודים הייתה המוטו של היטלר וטיעונו המרכזי.‬
‫"אולי אפילו האלמנט המהותי שהניע אותו.‬
‫"נכחתי במליאת הרייכסטאג ב-30 בינואר, 1939,‬
‫"שבה היטלר הבטיח לנו שאם תפרוץ מלחמה,‬
‫"היהודים יהיו אלה שיושמדו, לא הגרמנים."‬
‫אמור לי, מתי שמעת לראשונה על תוכניתו של אדולף היטלר‬
‫להשמיד את האוכלוסייה היהודית באירופה?‬
‫- התנגדות, כבוד השופטים. מוביל את העד. - ההתנגדות מתקבלת.‬
‫אמשיך הלאה. ב-1945, היטלר הוציא צו שנקרא "צו נירון".‬
‫מה המדיניות שהוא הורה עליה?‬
‫כל דבר בעל ערך בשטחי הרייך שהאויב עלול להשתמש בו‬
‫לצורכי המלחמה היה חייב בהשמדה.‬
‫ומדוע הוא הוציא את הצו הזה?‬
‫- התנגדות, כבוד השופטים. השערה. - מתקבלת.‬
‫- כבוד השופטים, לעד הזה יהיו תובנות... - פסקתי.‬
‫תמשיך, פרקליט.‬
‫אמור לי, כשראית את אדולף היטלר בפעם האחרונה בבונקר שלו בברלין,‬
‫מה הוא אמר לך?‬
‫הוא אמר...‬
‫שהחרטה הכי גדולה שלו הייתה שהוא לא חיסל את היהודים.‬
‫ומדוע לדעתך זו הייתה החרטה הכי גדולה שלו?‬
‫התנגדות, כבוד השופטים. השערה.‬
‫- מתקבלת. - כבוד השופטים...‬
‫אמרתי שהיא מתקבלת.‬
‫- לתביעה יש זכות לחקור... - אמרתי שהיא מתקבלת.‬
‫אכן אמרת.‬
‫קשקוש.‬
‫פרקליטים, אל הלשכה שלנו.‬
‫סליחה, אתה תאפשר לי להשחיל יותר משאלה אחת‬
‫לפני שתקבל איזושהי התנגדות שגויה וחוץ-משפטית?‬
‫סיימת?‬
‫כן.‬
‫כבוד השופטים.‬
‫אני רוצה להזכיר לך, פרקליט,‬
‫שנטל ההוכחה במקרה הזה מוטל עליך.‬
‫עליך לבסס היטב את אשמתו של היטלר בפשעים נגד השלום,‬
‫בפשעי מלחמה, בפשעים נגד האנושות‬
‫ובקשירת קשר לביצוע הפשעים הנ"ל.‬
‫ההאשמות שאתה הבאת.‬
‫אם תצליח לעשות זאת מעבר לספק סביר,‬
‫אני אפסוק לטובתך.‬
‫אבל אם לא תצליח לעשות זאת, אפסוק לטובתו.‬
‫זה פשוט עד כדי כך.‬
‫הבנת אותי, מר פרנקל?‬
‫כן.‬
‫יופי.‬
‫אני רק עושה את העבודה שלי.‬
‫עושה את המעשה הנכון.‬
‫שנינו יהודים, אתה ואני,‬
‫אבל אני מניח שאנחנו לא מסכימים כלל על מה שנחשב "המעשה הנכון".‬
‫כעת נזמן לדוכן העדים את ניצולי השואה.‬
‫בית הדין מוכרח להתקדם מעבר להפשטת רצח העם‬
‫ולשמוע עליו מפי הקורבנות.‬
‫אתה רשאי להמשיך, מר פרנקל.‬
‫אני מזמן לדוכן העדים את גברת מינדי מרקוביץ'‬
‫מברוקלין, ניו יורק, במקור מקאליש, פולין.‬
‫תוכלי בבקשה לומר את שמך לבית המשפט?‬
‫מינדי מרקוביץ'.‬
‫- אברהם פוטניצקי. - אסתר שוורצמן.‬
‫- ולדומה אורשוז'. - יצחק וולף.‬
‫- שרה וייל. - תוכלי לספר לנו איפה נולדת?‬
‫- בקאליש, פולין. - בברלין, גרמניה.‬
‫- באוסטרבה, צ'כוסלובקיה. - בזאלאגרסג, הונגריה.‬
‫- בווינה, אוסטריה. - בלודז, פולין.‬
‫תוכלי לספר לנו בבקשה מה קרה לך תחת המשטר הנאצי?‬
‫הגסטפו לקח אותנו מהדירה הקטנה שלנו,‬
‫והכריח אותנו לעלות על קרונות בקר.‬
‫- התנגדות, כבוד השופטים. - על בסיס מה, פרקליט?‬
‫צר לי מאוד על מה שגברת מרקוביץ' עברה,‬
‫אך אני מתנגד על בסיס רלוונטיות.‬
‫כבוד השופטים,‬
‫בתקופה שבה האמת על השואה‬
‫נתונה להכחשה תכופה ונמרצת,‬
‫לזלזול ולטיוח,‬
‫חשוב לבסס את האמת הבסיסית‬
‫שהשואה קרתה.‬
‫שהיא הייתה רצח עם שיטתי שבוצע על ידי גורמים ועל ידי מדינות,‬
‫שרבים מהם מייחלים לכך שניתן היה לבטלו כפנטזיה,‬
‫שגרם למותם של 11 מיליון‬
‫גברים, נשים וילדים.‬
‫והיא נהגתה והוצאה לפועל על ידי האדם שיושב בתא הזכוכית הזה.‬
‫אם עדותם של הניצולים האלה על החוויה שלהם אינה רלוונטית,‬
‫כבוד השופטים, אני לא יודע מה כן.‬
‫ההתנגדות נדחית. את רשאית להמשיך, גברת מרקוביץ'.‬
‫היינו עשרות בקרון הבקר.‬
‫לא היה מקום לשבת או ללכת לשירותים. בקושי היה אוויר.‬
‫הסוהר הנאצי ירה באבא שלי מולי.‬
‫גם באימא שלי.‬
‫- ואז הוא צחק. - "שמאלה, ימינה."‬
‫זה מה שאמרו הסוהרים הנאצים.‬
‫הם הצעידו אותה ישירות לתוך תאי הגזים.‬
‫וראינו את העשן השחור והנורא שעלה מהמשרפות.‬
‫היא הייתה בת שבע.‬
‫הבת שלי.‬
‫הכריחו אותי ואת החבר שלי לצאת לצעדת מוות.‬
‫חצי עירומים. כחושים.‬
‫השלג נפל על ראשינו בזמן ששמענו את ירי בעלות הברית ממרחקים.‬
‫הסוהרים הטילו עליי להעמיס‬
‫את הגופות לתוך קבר אחים.‬
‫לא יכולתי לסבול את זה. אז ברחתי.‬
‫הוא היה ילד יפהפה.‬
‫אהרון.‬
‫כשהגענו למחנות,‬
‫הנאצים ניסו להפריד בינינו.‬
‫בעלי, מורי, לא הסכים לעזוב את אהרון.‬
‫הסוהר הנאצי‬
‫תלש את אהרון מידיו של מורי‬
‫וירה בילד הקטן שלי בחזה.‬
‫אני מתגעגעת אליו בכל יום.‬
‫אני מתגעגעת גם למורי שלי.‬
‫עד כמה החיים היו שונים אלמלא כל זה קרה.‬
‫אלמלא אתה.‬
‫חלמתי זמן רב על היום הזה, על היום‬
‫שבו אעמוד מולך‬
‫ואגיד לך איך הרגשתי.‬
‫- התנגדות, כבוד השופטים. - על היום שבו סוף סוף יישמע קולי.‬
‫גברת מרקוביץ', תפני בדברייך לדוכן השופטים,‬
‫ולא לנאשם.‬
‫הייתי רק נערה צעירה לפני שהכול קרה.‬
‫אהבתי לרקוד לצלילי שירים של מרלן, לקרוא רומנים זולים,‬
‫ללמוד הנדסה.‬
‫הייתי רק בת אדם.‬
‫היינו רק בני אדם.‬
‫ואתה ניסית להשמיד אותנו.‬
‫להכחיד אותנו.‬
‫אבל עכשיו, אתה בזירה שלנו.‬
‫- כבוד השופטים... - גברת מרקוביץ'.‬
‫בבית דין. ניסית לקבור אותנו.‬
‫אבל היינו זרעים וצמחנו שוב, חזקים יותר.‬
‫והענפים שלנו מושטים‬
‫לעבר מאור הצדק.‬
‫- גברת מרקוביץ'. - שרדנו כדי לספר את הסיפור.‬
‫ולעולם לא נרשה לעולם לשכוח.‬
‫גברת מרקוביץ', זה מספיק.‬
‫זהו. סיימתי.‬
‫לא מגיע לו להעסיק עוד את נשימתי‬
‫או את מחשבותיי או את דבריי.‬
‫- זה הכול, כבוד השופטים. - מר קריימר.‬
‫אין לנו עוד שאלות, כבוד השופטים.‬
‫אני צריך רגע עם מרשי.‬
‫תחקור אותה בחקירה נגדית. היא שיקרה.‬
‫- היא לא שיקרה. - היא שקרנית.‬
‫- ואם האנשים האלה שיקרו על זה... - הם לא שיקרו.‬
‫תחשוף אותה.‬
‫- מר קריימר. - רק רגע, כבודו.‬
‫כולם משקרים. הם מגזימים.‬
‫בסך הכול העברנו אותם מחוץ למדינה.‬
‫כבודו, אין לנו שאלות נוספות.‬
‫יש לנו. יש לנו שאלות רבות.‬
‫- מה אתה עושה? - תחקור אותה.‬
‫- לא. - אז אתה מפוטר.‬
‫אתה רוצה לייצג את עצמך?‬
‫- מר קריימר. - רק רגע, כבוד השופט.‬
‫אתה חושב שהשופטים והעולם לא יראו איש שנטרפה עליו דעתו?‬
‫אני האדם היחיד שמונע את התלייה שלך.‬
‫תגיד לי. אתה רוצה שאקדם את השקר הגדול?‬
‫אתה רוצה שאעוות את דבריהם,‬
‫שאמצא חורים בזיכרונות המדויקים שלהם?‬
‫אז אתה יכול לתלות את עצמך. מה אתה אומר?‬
‫אין לנו שאלות, כבוד השופטים.‬
‫תודה, גברת מרקוביץ'.‬
‫הדיון ננעל לשארית היום.‬
‫המשפט ממשיך ליומו השלישי,‬
‫שבו עורך הדין מטעם התביעה, אוליבר פרנקל,‬
‫יציג את טיעוניו בפני בית המשפט.‬
‫זה האדם שהתחיל את כל זה.‬
‫ב-1935, הנאצים חקקו חוקים גזעיים‬
‫ששללו מיהודים את זכויותיהם האזרחיות.‬
‫מי היה קנצלר גרמניה באותה תקופה? אדולף היטלר.‬
‫ב-1941, הנאצים פלשו לברית המועצות.‬
‫כשהחל הרצח ההמוני של היהודים,‬
‫מי היה קנצלר גרמניה באותה תקופה?‬
‫אדולף היטלר.‬
‫בינואר 1942, תועדה בפירוט ועידת ואנזה בברלין,‬
‫שבה המזימה של היטלר, הפתרון הסופי,‬
‫השמדת העם היהודי אחת ולתמיד,‬
‫תואמה ונידונה בידי הסגנים הראשיים שלו‬
‫בהתאם להוראתו.‬
‫העולם עגול.‬
‫השמיים כחולים.‬
‫ואדולף היטלר אחראי‬
‫על הירצחם של 11 מיליון יהודים,‬
‫בני רומה, הומוסקסואלים,‬
‫מתנגדי משטר, קומוניסטים, פולנים,‬
‫ואינספור אחרים‬
‫במהלך שלטונו הרווי ברצח עם.‬
‫התביעה סיימה את טיעוניה, כבוד השופטים.‬
‫הלו?‬
‫זה היינץ ריכטר?‬
‫- מי זה? - אל תנתק.‬
‫התקשרתי לספר לך שיש אישה.‬
‫ניצולה שמצאה אותך.‬
‫ומוטב לך לוודא שתמצא אותה קודם.‬
‫- אתה מבין מה אני אומר? - מי אתה?‬
‫קוראים לה רות היידלבאום.‬
‫רחוב 73 מספר 2513, ברוקלין.‬
‫- כתבת את זה? - מי זה?‬
‫הכבוד שלי נקרא נאמנות.‬
‫- הלו. - זאת אני, רותי. רק בודקת מה שלומך.‬
‫אני בסדר, מינדי'לע. תודה.‬
‫אבל כדאי שנדבר מחר.‬
‫יש משהו שמצאתי.‬
‫זה היום החמישי של משפט המאה,‬
‫והסנגור של היטלר, בנג'מין קריימר,‬
‫החל להציג את טיעוניו...‬
‫שמשקפים אסטרטגיה שנקראת, "לנסות את הכול ולקוות שמשהו יצליח".‬
‫לגבי דבר אחד, כמעט כולם ברחבי העולם תמימי דעים,‬
‫שעורך הדין של היטלר מיצה את כל האפשרויות שלו,‬
‫ולכן נותרה רק שאלה אחת לגבי האסטרטגיה של מר קריימר.‬
‫האם היטלר יעיד על הדוכן?‬
‫מה אתה עושה, לעזאזל? אתה לא יכול לזמן אותו לדוכן.‬
‫- למה לא? - "למה לא?"‬
‫כי אתה נותן לו זמן אוויר בחינם. לעיני מיליוני אנשים ברחבי העולם.‬
‫עוד במה תקשורתית, עוד דוכן הטפה, עוד תוכנית טלוויזיה מזוינת.‬
‫יש לו זכות להגן על עצמו.‬
‫- באיזה מחיר? - אוליבר.‬
‫הוא ישכנע, הוא ישקר, הוא יכחיש, הוא יעשה אינדוקטרינציה,‬
‫הוא יסית, הוא יקים דור חדש. לא!‬
‫אסור לך לאפשר את זה.‬
‫תעבוד היטב בחקירה הנגדית. זו זכותו.‬
‫- אתה רוצה להיות אחראי... - זו זכותו.‬
‫אפילו לו יש זכויות. אם אין לו, אז מה אנחנו?‬
‫אתה רוצה להיות אחראי על הקמת הדור הבא של הנאו-נאצים?‬
‫של הגזענים, של האנטישמים, של רוצחי ההמונים.‬
‫אם תזמן אותו לדוכן, אם תאפשר את זה,‬
‫מה הוא יחשוב עליך?‬
‫אבל אם לא אעשה זאת,‬
‫מה הוא יחשוב עלינו?‬
‫זו לא יכולה להיות הצגה.‬
‫משפט ראווה, בית דין קיקיוני.‬
‫אם לא נספק לו הגנה נאותה,‬
‫נהיה כמוהו.‬
‫לא.‬
‫אתה יהודי, בן.‬
‫- אני יודע. כן. - אתה יהודי.‬
‫העובדה שאתה עושה את זה?‬
‫זה לא מעיד רק עליך. זה קשור לכולנו.‬
‫מה זה אומר עלינו?‬
‫זו הסיבה שאני עושה את זה. בגלל מה שזה אומר עלינו.‬
‫אתה נשבע לומר את האמת, את כל האמת ורק את האמת,‬
‫בשם האל?‬
‫בשם האל.‬
‫אולי זו מזימה.‬
‫הוא יופיע בכל הטלוויזיות בעולם. הוא זומם משהו.‬
‫המאבטחים פה מדאיגים אותי. המשטרה הצבאית?‬
‫אנשי הקשר שלנו בדקו את כולם.‬
‫אימתנו את הרקע שלהם, את ההסמכות שלהם, את הזהויות שלהם.‬
‫העיניים שלנו תמיד פקוחות.‬
‫ההגנה זימנה את אדולף היטלר לדוכן העדים לפני שעה,‬
‫בניסיון לייצר מרחק בין קנצלר גרמניה לשעבר לבין הכפופים אליו.‬
‫האם ציווית על מותם של שישה מיליון יהודים?‬
‫לא.‬
‫- האם ציווית על מותם של 6,000 יהודים? - לא.‬
‫האם ציווית על מותו של יהודי אחד?‬
‫מעולם לא ציוויתי על הריגתו של אף יהודי.‬
‫ואף מסמך או נייר לא יאמר לך אחרת.‬
‫אתם, האמריקאים, הרגתם את הילידים האמריקאים שלכם,‬
‫שעבדתם את האפריקאים.‬
‫אתם, הבריטים, כלאתם את הבורים במחנה ריכוז,‬
‫ואתם, הסובייטים, הרגתם מיליוני אנשים.‬
‫ואתם יושבים שם ושופטים אותי?‬
‫אין עוד שאלות, כבוד השופטים.‬
‫העד לרשותך, פרקליט.‬
‫אתה טוען שציית לחוקי גרמניה לפי הספר.‬
‫נכון.‬
‫אתה טוען שבסך הכול ביצעת את חובותיך בעת מלחמה‬
‫ונצמדת לדיני מלחמה בינלאומיים.‬
‫נכון.‬
‫אתה טוען שמעולם לא ציווית על מותו של אף אדם‬
‫במהלך תקופת שלטונך כקנצלר.‬
‫נכון. אני חף מפשע.‬
‫חף מפשע.‬
‫אז אם לא עברת על אף חוק, לא הפרת אף מוסכמה, מדוע הסתתרת?‬
‫מדוע הסתתרת בארגנטינה במתחם ששטחו 2,000 דונם‬
‫שאין בו לאן ללכת?‬
‫- לא הסתתרתי. - אז מה עשית?‬
‫- נפשתי. - נפשת?‬
‫- במשך 30 שנה? - הרווחתי את זה.‬
‫הייתי בבית הקיץ שלי בארגנטינה ונהניתי מהשמש.‬
‫נרגעתי. וכתבתי פרק חדש בספר הזיכרונות שלי.‬
‫ועבדתי לקראת חזרה.‬
‫- חזרה למה? - לפוליטיקה.‬
‫אתה חושב שהיית מתקבל בברכה בבמה העולמית?‬
‫כולם אוהבים סיפור קאמבק מוצלח, לא?‬
‫אתה טוען שביססת את האידאולוגיה שלך על מושג הגזע העליון.‬
‫אתה יכול לספר לי מה פירושו, בבקשה?‬
‫התנגדות, כבוד השופטים. רלוונטיות?‬
‫כל מעשיו של היטלר התבססו על אידאולוגיה אחת.‬
‫ובלב האידאולוגיה הזאת נמצא שקר הגזע העליון.‬
‫כדי לבסס עבירה, חשוב לבסס כוונה.‬
‫תיזהר בדבריך, מר פרנקל.‬
‫אז שוב, התיאוריה הזו על הגזע העליון.‬
‫אתה יכול לספר לנו מה פירושה?‬
‫מה פירוש השקר הזה.‬
‫- זו לא תיאוריה. זו עובדה. - ועם זאת, אתה כאן.‬
‫במדי אסיר ובשרשראות.‬
‫לבוש מוזר למלך, לא?‬
‫בגלל הקונספירציה היהודית.‬
‫הקונספירציה היהודית.‬
‫השקר עתיק היומין.‬
‫- התנגדות. - נדחית.‬
‫אז אתה פה בגלל היהודים. כמוני. איך זה קרה?‬
‫- בגלל השקרים שלכם. - שקרים. שקרים על מה?‬
‫על טיב המעורבות שלי.‬
‫אז לא היית מעורב בהשמדתם‬
‫של מיליוני גברים, נשים, ילדים ופעוטות?‬
‫ודאי שלא.‬
‫חסידיך לא יתאכזבו לשמוע את זה?‬
‫יש הרבה גזענים ובעלי דעות קדומות‬
‫שנמצאים שם בחוץ, אדוני, שעדיין סוגדים לך, אדוני,‬
‫בדיוק בשל העובדה שאכן תכננת את רצח העם של שישה מיליון יהודים.‬
‫מאות אלפי בני רומה,‬
‫הומוסקסואלים,‬
‫ואחרים.‬
‫האם אתה טוען שהם טועים בכך שהם סוגדים לך?‬
‫טוב, הם לא טועים. אני אדם רב הישגים.‬
‫רפורמטור ומהפכן של הסדר העולמי.‬
‫הסדר העולמי.‬
‫אז אתה כן אחראי על השואה?‬
‫- אני... - אז הם טועים בכך שהם מעריצים אותך?‬
‫- לא, הם... - טוב, תחליט.‬
‫או שאתה מכחיש את השתתפותך בשואה,‬
‫או שאתה מתגאה בכך שהשמדת מיליוני אנשים.‬
‫אי אפשר גם וגם.‬
‫זה מה שאתם עושים, היהודים. אתם מסלפים מילים.‬
‫אתם אחראיים על מה שקרה לכם.‬
‫כמובן. אנחנו אחראיים על הכול.‬
‫על המוות השחור ועל רעידות אדמה, על השפל הגדול,‬
‫על כל המלחמות בעולם.‬
‫- על מחלות. ועל רעב. - על כאב ועל צער.‬
‫ועל כל הרוע.‬
‫ועל כל האופל בעולם, שאתם יצרתם.‬
‫נבלים שכמוכם!‬
‫שרצים שכמוכם! אתם חלאות!‬
‫- זו הסיבה שהסתתרת? - לא הסתתרתי.‬
‫כי אתה קשקשן מטורלל. בדיחה בתוכנית אירוח לילית.‬
‫נרקומן שגעוני, נכה, מלא שנאה, מעורר רחמים ופסול.‬
‫שהשתמש בכלי השפל ביותר, בפחד, כדי לעשות דמוניזציה ולהסית‬
‫אנשים בורים נגד בני ארצם,‬
‫והכול במטרה להיאחז בכוח.‬
‫- התנגדות. - מתקבלת. פרקליט?‬
‫אני עדיין מנהיג המפלגה.‬
‫איזו מפלגה? המפלגה הנאצית כבר לא קיימת.‬
‫- אני ראש הרייך. - גרמניה המערבית היא דמוקרטיה לכל דבר.‬
‫אתה חושב שאני מדבר על גרמניה?‬
‫אני מנהיג של תנועה שהכתה שורשים בליבם ובראשם של אנשים‬
‫ובדמם ובאדמתם.‬
‫בוודאי, אני נתתי את הפקודה.‬
‫בוודאי, החזון היה שלי.‬
‫בוודאי, זה אני.‬
‫אני קורא לסדר.‬
‫והאנשים שלי עדיין יתמכו בי.‬
‫- שמעת אותי? - כן.‬
‫ואנחנו נהיה שם בכל רגע ורגע כדי להילחם בזה.‬
‫אנחנו יודעים שזה לא ייעלם.‬
‫אנחנו יודעים ששנאה ובורות ופחד‬
‫תמיד יהיו חלק מהחברה הקולקטיבית שלנו.‬
‫אבל אתה לא תהיה חלק ממנה, אדוני.‬
‫יום אחד, הם ימצאו אליל חדש, רמאי חדש,‬
‫שנולד מתוך אמצעי חדש של תקשורת המונית,‬
‫אך הוא יפיץ בדיוק אותם שקרים,‬
‫על שדים דמיוניים ועל תרבויות גוועות ועל מדינות צללים.‬
‫ואנחנו נתנגד גם אליו.‬
‫אין לי עוד שאלות.‬
‫אחרי שני ימי דיונים,‬
‫פסק הדין התקבל.‬
‫העולם מחכה בקוצר רוח לרגע שבו השופטים יודיעו על החלטתם היום אחה"צ.‬
‫אני ועמיתיי השופטים הקשבנו בתשומת לב רבה‬
‫לעדויות ולטיעונים שהוצגו בפני בית המשפט.‬
‫ובחנו את כל המסמכים ואת כל הראיות.‬
‫המרשל יציג את הנאשם בפני בית הדין.‬
‫אדולף היטלר, באשמת פשעים נגד השלום,‬
‫בית הדין מוצא אותך אשם בעבירות המיוחסות לך.‬
‫באשמת פשעי מלחמה, אשם.‬
‫באשמת פשעים נגד האנושות, אשם.‬
‫באשמת תכנון או קשירת קשר לביצוע רצח, אשם.‬
‫אדולף היטלר, אתה נידון בזאת‬
‫למאסר עולם ללא אפשרות לשחרור על תנאי.‬
‫אדולף היטלר נמצא אשם בכל סעיפי האישום.‬
‫בסדר. קדימה.‬
‫מה הבעיה?‬
‫חרא!‬
‫חובש!‬
‫לעזאזל!‬
‫אנחנו צריכים אמבולנס.‬
‫היי! אנחנו צריכים עזרה! מהר!‬
‫הוא עובר התקף לב!‬
‫הם אומרים שהיה לו התקף לב. לוקחים אותו לבית החולים עכשיו.‬
‫כן.‬
‫קדימה.‬
‫אנחנו חייבים לזוז. הוא זומם משהו.‬
‫שבע דקות מאוניברסיטת מינכן.‬
‫שש דקות מאוניברסיטת מינכן.‬
‫עוד שש דקות.‬
‫כשנגיע לבית החולים, אאבטח את החדר שלו.‬
‫- אתם תאבטחו את האזור. - אם הוא נוסע לבית החולים.‬
‫- למי יש אקדח נוסף בשבילי? - לי.‬
‫תמיד מוכנים, כמו בצופים. אני מת על זה.‬
‫- תני גז! - קדימה!‬
‫- הם בורחים! - קדימה!‬
‫תחזיקו מעמד.‬
‫לאן אתה נוסע?‬
‫מה אתה עושה, לעזאזל?‬
‫בית החולים נמצא שם!‬
‫הייל היטלר!‬
‫עשר שניות.‬
‫עכשיו!‬
‫תחזיקו מעמד!‬
‫ג'ו!‬
‫אנחנו חייבים למהר, פיהרר.‬
‫תיזהר.‬
‫באמת הגיע הזמן.‬
‫שלום, אהובי.‬
‫- ובראבו לך. - היה לי לכבוד להציל אותו.‬
‫אבל לא בדיוק הצלת אותו.‬
‫מה קורה פה?‬
‫איזו מבוכה, מה שעשית בבית המשפט הזה.‬
‫בשידור לעיני כל העולם. עורך הדין ההוא צדק.‬
‫נראית כמו איש מעורר רחמים, מלא שנאה, חסר מעוף ומטורלל, כפי שאתה.‬
‫- לא. - הירושה מתחילה עכשיו, יקירי.‬
‫אני אקח את הכתר. אני אנהיג.‬
‫אבל מאחר שהרשית לעצמך להיתפס,‬
‫אסור לנו להסתכן בניסיון להעלים אותך שוב.‬
‫נהרוג אותך פה, נשרוף את גופתך,‬
‫ונעמיד פנים שנמלטת בגבורה למיקום לא ידוע,‬
‫ולעולם לא יראו אותך ולא יתפסו אותך שוב.‬
‫יש בעיה.‬
‫את לא מנהיגה.‬
‫הצלתי את חייך כבר פעמיים. אני מנהיגה טובה יותר משהיית אי פעם.‬
‫תעשה את זה!‬
‫המאבק הזה לא מגיב טוב למלכות, לצערי.‬
‫אבל אני, אני מנהיג.‬
‫אני העתיד.‬
‫הגיע הזמן שנלך.‬
‫- מה אתה רוצה? - אני רוצה שתכתיר אותי.‬
‫אנשים אוהבים סדרי ירושה ברורים.‬
‫אספתי צבא בזמן שהייתי בכלא. בוא.‬
‫אלה גברים שיודעים איך להילחם, איך להרוג. אני יכול להנהיג אותם.‬
‫הם מוציאים אותנו מפה. יש מסוק בדרך.‬
‫תתכופף! רד!‬
‫טרוויס!‬
‫טרוויס! איפה אתה?‬
‫תסתכל עליי. תסתכל עליי!‬
‫ג'ונה!‬
‫זרקו עכשיו את הנשקים! עכשיו!‬
‫על הרצפה!‬
‫רדו לרצפה, לעזאזל!‬
‫קדימה...‬
‫ג'ונה, תחזיק מעמד.‬
‫איפה הוא?‬
‫תשיגו לי אמבולנס מזוין!‬
‫תשיגו לי אמבולנס עכשיו!‬
‫אמן.‬
‫1977 חודשיים אחרי מותה של רות...‬
‫הלוואי שהייתי מכיר אותה.‬
‫את מי שהיא הייתה באמת.‬
‫- הכרת אותה כפי שהיא הייתה באמת, ג'ונה. - לא.‬
‫- כן. - לא נכון.‬
‫לא את מי שצדה נאצים,‬
‫לא את לוחמת הצדק.‬
‫לא את האישה שהייתה לפני שהכול קרה.‬
‫אבל אתה הכרת את כל החלקים האלה שלה.‬
‫ג'ונה, אני חי כבר שנים רבות.‬
‫אתה יודע, ראיתי את הממדים של בני האדם.‬
‫הכרתי את הכפילים ואת המתחזים.‬
‫גם מלאכים וגם מפלצות.‬
‫אבל מעל הכול,‬
‫יש עצמי אמיתי אחד.‬
‫כל אחד מאיתנו בוחר למי להראות את העצמי הזה.‬
‫ורות בחרה בך.‬
‫רק אתה, ג'ונה, ראית אותה כפי שהיא הייתה באמת.‬
‫האופן שבו היא הסתכלה על הירח,‬
‫כאילו מדובר בחבר שלה שנטש אותה לפני שנים רבות.‬
‫היא תמיד פחדה שהיא תשכח את הפנים של אימא שלה.‬
‫אני זוכר שהיא רצתה שלא יכירו אותה רק כניצולה.‬
‫אבל היא הייתה אסירת תודה על כך שהיא ניצלה. היא תמיד הכירה תודה.‬
‫היו בה רבדים רבים מעבר לזה.‬
‫בכל פעם שהיא צחקה, היא קרצה.‬
‫היא גם אהבה להביע משאלות על ריסים.‬
‫היא אהבה את זה.‬
‫כמה נפלא. כמה משחרר עבורה‬
‫שהיה לה אותך.‬
‫היה לה אותך, כדי שתהיה לצידה.‬
‫וכדי שאתה תראה אותה,‬
‫כפי שראית אותה, כבת אדם.‬
‫וזה לא מה שכולנו רוצים?‬
‫אבל עד כמה שאנחנו חושבים אחרת,‬
‫אולי זה כל מה שאנחנו צריכים.‬
‫הגמול שלנו על החיים המגוחכים האלה, היכולת להיראות.‬
‫כמה פשוט.‬
‫מה יש בעולם הזה חוץ מהיכולת להיראות?‬
‫- היי. - היי.‬
‫אני מצטער.‬
‫בואי, מותק. אנחנו נאחר.‬
‫אומרת האישה שנמצאת במקלחת כבר שעה.‬
‫תודה מילי מוריס‬
‫כן.‬
‫בונז'ור, מדאם מוריס. אני מעבירה לך שיחה מחברת הקונגרס הנדלמן.‬
‫- הסוכנת מוריס. - ליז.‬
‫עבר הרבה זמן, עברנו דרך ארוכה. אבל אני מתקשרת כדי לומר כל הכבוד.‬
‫- מה? - על כך שהעמדת לדין את היטלר.‬
‫אנחנו רוצים להעניק לך את מדליית הזהב של הקונגרס.‬
‫התקשרתי כדי לספר לך על החדשות הטובות.‬
‫אני עשיתי את זה.‬
‫אני יריתי בו. יריתי בפרנץ. זאת אני.‬
‫אנחנו מחכים בקוצר רוח לחלוק לך כבוד בוושינגטון הבירה.‬
‫את גיבורה, מילי.‬
‫העולם צריך גיבורים.‬
‫בואי, מותק. אסור לנו לאחר.‬
‫מזל טוב!‬
‫אני בהלם שלא הבאת דייט.‬
‫בטח שהבאתי.‬
‫- בבקשה תגיד לי שאתה לא לוקח אותו... - איתי לכל מקום. לכל מקום.‬
‫- אתה אידיוט. - אידיוט חתן פרס האקדמיה.‬
‫שמעת משהו מג'ו?‬
‫לא.‬
‫הוא השאיר הודעה. הוא נשמע מאושר.‬
‫אני מקווה שטוב לו, לא משנה איפה הוא.‬
‫- אני שמח שטוב לך, רוקס. - גם אני שמחה שטוב לך.‬
‫- לחיים, ידידי. - לחיים.‬
‫איך שותים את זה?‬
‫אני לא רוקדת לבד. אתם באים איתי.‬
‫בסדר. כולנו באים איתך.‬
‫זה אוסקר. הוא מתרגש לקרוע את הרחבה.‬
‫היי. מזל טוב.‬
‫כן, אני בדיוק מתכונן להרמת הכוסית של אימא שלה.‬
‫תשמע, היא הייתה מתגאה באדם שנעשית,‬
‫במי שאתה.‬
‫הכרתי הרבה מפלצות, ג'ונה. אתה לא אחד מהן.‬
‫גם את לא, מילי. אני מקווה שאת יודעת את זה.‬
‫היי, בעלי.‬
‫- אתה, אני, רחבת הריקודים. - בסדר.‬
‫ארוחת ערב, מספר 45278.‬
‫מספר 45278?‬
‫אתה לא יודע מי אני?‬
‫היי, מותק.‬
‫איך היה אצל ורוניק?‬
‫ורוניק הייתה פוסטמה צרפתייה, כרגיל.‬
‫אתם באמת מקבלים פה תמורה נאה לכסף שלכם, אה?‬
‫אנחנו גרות בקופסת נעליים בניו יורק.‬
‫קלרה תגיע הביתה בקרוב.‬
‫כן. בעוד 14 דקות, הייתי אומרת.‬
‫כשבדקתי לאחרונה, היא הייתה ברחוב סנט דומיניק.‬
‫- יצאתי מהעסק, הארייט. - אני יודעת.‬
‫לצערי, אני אכן יודעת את זה. פשוט באתי לתת לך מתנה קטנה לחתונה.‬
‫אני אוהבת מתנות לחתונה. תפתח. קדימה.‬
‫את ומילי כבר קניתן לנו מגש גבינות מזעזע.‬
‫המתנה הזו רק ממני. מילי לא תראה אותה בעין יפה.‬
‫מצאתי את זה כשהייתי אצל חווה ופיניתי את החפצים שלה.‬
‫מה זה?‬
‫זה פירוט שיחות טלפון מחנות הצעצועים "הבלון האדום" של היינץ ריכטר,‬
‫מ-17 ביוני, 1977.‬
‫היום שבו סבתא שלי נרצחה?‬
‫ב-21:17, כמה שעות בלבד לפני שרות נרצחה,‬
‫נכנסה שיחת טלפון לחנות הצעצועים מהמספר 212-073-4309.‬
‫המספר שהיה שייך לבית מגוריו של...‬
‫מאיר אופרמן.‬
‫מאיר התקשר לריכטר.‬
‫מאיר נתן את הפקודה.‬
‫תנחומיי הכנים על סבתך.‬
‫רות גילתה שמאיר היה הזאב.‬
‫היא פענחה את זה.‬
‫אבל לפני שהיא הספיקה לפעול, הוא הגיע אליה.‬
‫הרוע לא נח, ג'ונה. הרוע לא פורש.‬
‫אז למה לנו לפרוש?‬
‫איך אפשר?‬
‫אנחנו מספרים סיפורים על העבר כדי לשנות את העתיד.‬
‫בכל אופן, תמסור ד"ש לקלרה.‬
‫אני מאחלת לכם שתחיו באושר ועושר עד עצם היום המזדיין.‬
‫מיאמי פלורידה‬
‫מיאמי הייתה הפתעה נחמדה לירח הדבש שלנו.‬
‫חשבתי שזה יהיה שינוי טוב באווירה.‬
‫- מה? - אני רואה אותן בך.‬
‫את סבתא שלך, את חווה.‬
‫אני רואה אותך. ואני אוהבת את מה שאני רואה.‬
‫לחיי התחלות חדשות.‬
‫ציידים‬
‫תרגום כתוביות: דניאלה מגדל‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬