- Jeg har brug for vand. - Hold kæft.
Mine folk kommer og finder os.
Når de gør, får jeg dem til at begrave dig i ørkenen.
Du bliver et spøgelse.
Jeg plejede ikke at tro på spøgelser.
Så hørte jeg en historie.
En gammel historie.
Den lyder sådan her...
Der var engang en mand,
der fortalte en historie om en mand,
der fortalte en historie
om et hus.
TYSKLAND 1942
Hvad med en joke?
En gammel mand sidder i en stol og fortæller en joke.
Det er en tysk joke.
Kaldte du på mig?
- Hvad sagde du? - Jeg sagde ikke noget.
Jeg troede, jeg hørte noget.
Jeg fortalte en joke.
Ingen vil høre dine jokes.
Ikke sandt?
Det sner.
Marlene var min favorit.
Jeg brugte en hårbørste som mikrofon og legede kabaret.
Nu er det dig.
Så mig.
Så giver du den fjerde væg
en lille smule lim.
Så sætter jeg taget på, sådan her.
Så længe det er lige, skaber det illusion.
Det er tid.
- Hvor mange, min kære? - Syv.
Syv.
En, to, tre, fire, fem, seks, syv.
Fredet.
To ens.
Rotter.
Min skat.
Min elskede.
- Din tur. - Din tur.
Fars hjem.
Hugo.
Det er bare en snegl.
Herr Hansom. Det er en ære at møde Dem.
Jeg hedder Hauptsturmführer Halden.
Det er Obersturmführer Luntz og det her er Untersturmführer Grimmark.
Vi undskylder, vi kommer uanmeldt.
Må vi komme ind?
Undskyld, men jeg hører dårligt.
Hvorfor kommer I drenge ikke indenfor?
Her lugter at blomster.
Lugten af blomster får mig til at skide.
- Stille. - Kom, kom, kom.
Kom og sid ned. Skat?
- Snut? - Vi har besøg af nogle drenge.
Jeg kommer.
Sid nu ned.
Herr Hansom. Frau Hänsom. Det er et privilegium at møde Dem.
- Hvad sagde du, sønnike? - Hvad sagde du, min kære?
- Jeg sagde: "Hvad sagde han?" - Jeg sagde intet.
Det er et privilegium at møde Dem.
De har konstrueret haller og slotte til Riget, der er Gud værdige.
Må de leve for evigt. Ganske som vores Führer.
Hvornår flyttede De ind, Herr Hansom?
Flyttede ind. Vi har selv bygget det.
Vi gav huset liv. Vi gav fødsel til det.
- For 30 år siden. - Niogtyve.
Det var 30, Helga.
Tredive-niogtyve, tredive-niogtyve
Herr Hansom, det er en ubehagelig undersøgelse for Dem og Frau Hansom.
Og jeg er sikker på, der er en misforståelse, men jeg må spørge.
Vi modtog et tip til vores efterretningstjeneste,
og jeg må spørge, så taktfuldt jeg kan,
om der er nogen andre, der gemmer sig i huset?
Vent, skat.
Jeg er nødt til det. Vi kan ikke lyve.
Vi huser andre i dette hus.
- Kan de høre os nu? - Det tror jeg.
- Hvor mange er der? - Det er svært at sige.
- Hvorfor er det svært? - De kommer og går.
Hvor er de nu?
I væggene.
Under gulvbrædderne.
På loftet.
Hvor længe har de været her?
- Tredive år. - Niogtyve.
Men krigen begyndte først for fire år siden.
Hvad har krigen med dem at gøre?
Hvad har krigen ikke med jøderne at gøre?
Jøder?
Der er ingen jøder i dette hus.
Hvem i alverden er så i væggene,
under gulvbrædderne og på loftet?
Spøgelser, min kære.
Der er spøgelser i dette hus.
Vi hører dem hver nat hviske mærkelige melodier
og grine af mærkelige jokes.
Herr Hansom, mine kolleger og jeg tager os ikke af genfærd.
Vi jagter jøder.
Og vi fik oplysninger om,
at der kunne være jøder skjult i dette hus.
- Hvad sagde han, min kære? - Jøder.
Jøder? Her? Vi får brug for en skadedyrsbekæmper.
Hvis du tror, jøder er kommet ind...
- Så endelig... - Få dem ud.
Med al respekt så er vi her for at undersøge,
om der er sket en mere aktiv medvirken.
Frau Olga Hiddenbrau
har hævdet, at Helga Hansom har hentet tre hele ænder på markedet.
Det er mange ænder til to personer.
Ja, naturligvis. Rap, rap, rap.
Jeg forlader sjældent huset.
Men når jeg gør, køber jeg ekstra og fryser ned.
Må vi kigge rundt?
- Værsgo. - Værsgo.
Hold berømte Herr Hansom og smukke Frau Hansom med selskab,
ikke?
Faktisk
har jeg læst til arkitekt.
Har du?
Jeg studerede Dem for at blive arkitekt.
Det er aldrig for sent at følge sit hjerte.
Lort.
- Har De børnebørn? - Hvad sagde du?
- Har De børnebørn? - Nej, min kære.
Har De børn?
Vi havde et barn engang.
Jeg byggede denne smukke krybbe til ham.
Jeg skar den selv ud.
Skar de her små dyr ud i træ.
Løver og bjørne.
Og får.
Kan du huske det, Heinrich?
- Så Hugo ville sove. - Hugo?
Det hedder jeg.
- Gør du? - Gør du?
Det er et dejligt navn til en dejlig dreng.
Jeg lavede den, så den vuggede helt stille.
Så han ville føle, at han stadig var i livmoderen.
Men...
Men han blev stor.
Som drenge gør.
Og han kravlede op en nat, som drenge gør,
og han faldt tilbage
og brækkede halsen.
Helga, han faldt ikke.
Træet splintrede under hans vægt.
Den var ikke robust nok.
Der var en fejl i konstruktionen.
I min konstruktion.
Krybben blev hans kiste.
Vi fandt ham næste morgen.
Hugo så fredfyldt ud, Hugo.
Krybben vuggede stadig.
Jeg ved ikke, om det var meningen, Helga og jeg skulle have børn.
Jeg ved ikke, om vi kunne passe på dem.
Det gør mig ondt.
Det er meget venligt.
Men der er intet at være ked af.
Han er her stadig.
Hugo. Det er hans spøgelse.
Hans spøgelse blandt dem.
Heinrich fortæller de sjoveste jokes.
Hørte De det?
Jeg elsker swing.
Kom.
Sluk for den.
- Hørte du det? - Hørte hvad?
Jeg må høre ting.
Vi har hørt så mange ting i det her hus, Hugo.
Det er noget af et hus.
Min forældre ville ikke have, at jeg blev arkitekt.
De opfattede det som en lad kunst.
Og helt ærligt var jeg ikke en opfindsom person.
Jeg kunne kun kopiere fra før. Stjæle fra mestrene.
Så da SS ringede, slog jeg til.
Men jeg brugte mine mangler i formgivning til at skabe en ny sti.
En ny karriere. En ny kunst.
Folk tror, at nøglen til at fange jøder er at tænke som jøder.
Men nej.
Det er at tænke som en arkitekt.
Tænke som en lade, en skole eller et hus tænker.
"Hvor kunne jeg, et hus, skjule jøder?
Interessant.
Det er et smukt hus, I har bygget. Udefra ser det stort ud.
Men indvendigt føles det mindre.
Meget mindre.
Gør det?
Det er synsbedrag. Tvunget perspektiv.
Mit syn laver ikke sjov.
Laver Deres sjov med mig?
Og mærkeligst af alt er denne væg,
dette træ,
ikke ældet som de andre.
Faktisk
ser den ud til at være få år gammel.
- En renovering for nylig? - I min alder, sønnike?
Heinrich kan knap nok renovere sit prøvehus med sin gigt.
Det giver ingen mening.
Jeg målte en 15 meter støttemur. Og dog ser jeg kun 12.
Da vi dansede, målte jeg. Hvert trin er en meter.
Det kommer fra en mislykket arkitekt.
Hvad skjuler De?
Hvad er der bag væggen?
Intet. Kun spøgelser.
Spøgelser hersker i dette hjem. De hjemsøger disse vægge.
- Heinrich... - Der er okay, Helga.
Du var min helt.
Hvordan kunne du skjule jøder?
Hvorfor skulle jeg skjule jøder?
Rigets chefarkitekt.
Jeg bygger tårne og grave, paladser og fængsler
til Der Führer.
Dødsstrukturer, der danner rammen om mord og krig.
Måske så du, hvad dine værker blev brugt til, og bare én gang ønskede du,
at kisten, du byggede, i stedet var en krybbe.
Skulle mit hjerte i sin alderdom vende sig fra dets loyalitet,
min samvittighed, og dreje rundt som en vejrhane?
Polerne i mig vender omvendt i mit firsende år.
Det er aldrig for sent at følge sit hjerte.
Heinrich.
Det skal nok gå, Helga.
Hugo er ingen morder.
- Ernst, Matthias. - Der er intet bag væggen.
- Kun spøgelser, kun Hugo. - Ernst, Matthias, kom herned.
Sønnike. Hvad laver du?
Hvad er der bag væggen? Sig det, eller jeg skyder.
Der er intet, jeg sværger.
Han fortæller sandheden.
Undskyld.
Spøgelser.
Nej.
Skynd dig, Helga.
Helga!
Mors hjem.
En tysk mand sidder i en stol og fortæller en joke.
Det er sjovt.
Så jer.
Så mig.
Du tager to fingre
og limer den til lemmen i væggen. Sådan her.
Det vil overrumple dem fuldstændigt.
- Sådan her. - Ja.
Husk, Zev, at vi bygger disse ting, ikke fordi vi har lyst til det,
men fordi vi er nødt til det.
- Okay, min dreng? - Okay.
Heldige nummer ni.
Din tur, Zev.
- Syv. - Syv.
En, to, tre, fire, fem, seks, syv.
Rotter.
Bedre held næste gang, min dreng.
Fars hjem.
Herr Hansom. Det er en ære at møde Dem.
Hauptsturmführer Nabor.
Det er Obersturmführer Kritz og det er Untersturmführer Rigard.
Vi kommer ind.
Vil I drenge have lidt te?
Hvad kan vi gøre for jer drenge?
Herr Hansom, kan De huske, De har mødt Hauptsturmführer Halden,
Obersturmführer Luntz og Untersturmführer Grimmark sidste uge?
- Hvem er de? - De er fra enheden Judenjager.
Mandag den 4. maj tog de afsted for at komme her.
Derefter skulle de møde op i Leipzig.
Men de nåede aldrig frem.
Vores enhed vil gerne kende ankomsttiden.
Kl. 9.00 til 15.00, kl. 12.00 til 18.00.
Folk bliver frustrerede, når deres aftale ikke bliver overholdt.
Fyren, der gav tippet i lejligheden i Leipzig,
sagde, de ikke dukkede op.
Og de nåede aldrig tilbage til kasernen.
Kan De huske, De har set dem?
- Hvem, sønnike? - Judenjager- enheden.
Leder I efter beskidte jøder?
Nej. Vi er enheden for forsvundne personer.
Vi leder efter enheden, der leder efter beskidte jøder.
Men jo. Vi dræber også jøder.
Der kom nogle drenge forbi.
- Meget venlige drenge. - Meget flotte fyre.
De ledte i 30 minutter, og så tog de afsted.
På hvilket tidspunkt?
- Klokken var vist 16.00. - Jeg mener, den var 16.30, min kære.
For Frau Zinkenzellers kl. 16.00 Frolic var lige slut i radioen.
- Jeg ville sige kl. 16.00. - 16.30.
- 16.00. - 16.30.
16.00, 16.30, 16.00, 16.30, 16.00, 16.30
Herr Hansom, Frau Hansom, må vi kigge os omkring?
- Værsgo. - Værsgo.
Jeg kan godt lide huset.
- Tak. - Det kan vi også.
Jeg kunne se mig selv bo her.
Ja.
Undskyld, vi har spildt Deres tid. Tak, fordi I åbnede huset for os.
Naturligvis. Jeg håber, I finder drengene.
Obersturmführer Kritz, Untersturmführer Rigard, vi går.
Tak, Herr Hansom. Undskyld forstyrrelsen.
- Hvad fanden? - Pis.
- Jeg kan godt lide huset. - Hvad fanden?
Du skød dem.
- Hvad fanden er der galt med dig? - Vi kunne ikke tage tomhændet tilbage.
De havde taget min titel, dit job, Gert,
og dit hoved var rullet, Anders.
Så vi opfinder en historie om, at parret skjulte et par jøder
og dræbte de tre savnede SS-officerer, der opdagede dem.
Da vi ankom fandt vi jøderne, myrdede dem,
myrdede de senile gamle jødeelskere og begravede dem alle i baghaven,
hævnede vores brødre og genskabte orden i byen.
Så får jeg lov at beholde huset, som jeg flytter ind i om en uge.
Du beholder dit job, og du, Anders, dit hoved bliver, hvor det er.
Men de skjulte ikke jøder. Og de dræbte ikke SS-officerer.
- Hvad så? - Hvad så?
- Det er Heinrich Hansom. - Det er Heinrich Hansoms hus.
Endnu mere en grund. Tænk lige på værdien ved videresalg.
- Thomas har ret. - Hvad?
De tre har været savnet i en uge.
SS-officerer forsvinder ikke.
Kommer vi tilbage tomhændet, ryger vores hoveder.
Du er psykopat.
Begrav ligene i baghaven.
Jeg vil anskaffe en pool.
Mine damer og herrer, jeg præsenterer
huset!
Jeg fandt dig. Jeg fik dig. En jøde.
Friedrich, løb nu ikke.
Hold nu op. Han morer sig bare.
- Skal vi gå ind? - Ja.
Jeg elsker mit nye hus!
Djævle!
Det er enormt!
- Anden er lækker, skat. - Den smager sært.
- Friedrich, du spiser den. - Jeg vil ikke have and.
Den må ikke gå til spilde.
- Vi giver dig æblemos i stedet. - Thomas!
"I den mørke skov fandt kongen, dronningen og den lille prins
"det smukkest slot af alle. Det var gammelt og særpræget
"og egnede til helte som dem. De fandt stor lykke."
Jeg sagde, vi skulle være taget afsted,
da vi havde chancen.
Tage hvorhen?
Vi er tre kilometer fra SS-forposten.
Tror du ikke, de finder os?
Ingen familie, ingen mad. Vi tager kun, hvad vi behøver.
Det er nu, Zev.
Okay.
Skrig ikke. Ellers dræber vi din familie. Tjept.
- Hvad laver han her? - Han så Zev.
- Du var skødesløs. - Det var ikke hans skyld.
Hvad gør vi med ham?
Beholder vi ham her, bliver vi alle dræbt.
Det kan vi ikke gøre. Det gør vi ikke.
Jeg har en bedre idé.
Friedrich.
Friedrich, hvor er du?
- Thomas, hvor er Friedrich? - Hvad mener du?
Han er ikke i sin seng.
Er han sammen med dig?
- Nej. - Friedrich.
Friedrich.
Friedrich, hvor er du?
Friedrich!
Hvor er du?
- Hvor er du? - Hvor er du?
- Friedrich. - Friedrich.
Mor.
Far.
Hjælp!
- Friedrich? - Friedrich.
Friedrich, hvor er du?
De tog mig.
- Hvem tog dig? - Hansom-parret.
Far, det er på grund af det, du gjorde.
Hvad taler han om?
Friedrich. Hvor fanden er du?
Friedrich. Min skat, hvor er du?
Kom tættere.
- Kom tættere. - Friedrich.
Sig noget til mor.
- Hvor er du? - Friedrich.
Thomas.
Shabbat Shalom.
Jeg savner Hansom-parret.
Det ville glæde dem, at vi har deres hus.
Vi har to dage, før de begynder at lede
efter SS-officeren og hans familie.
Vi skal gøre huset klar. For alle tilfældes skyld.
Jeg gør det. Han lærte mig det.
Sådan her.
Glimrende.
Det burde være okay.
Giv mig rebet.
Vi skal overbevise ham om, at vi er Rigard-familien.
Husk, lad mig tale.
Stiller han dig et spørgsmål, lader du mig svare.
Hvis han tror os, kan vi beholde huset.
Okay.
Fars hus.
Tak, fordi De kom.
De
gjorde det rigtige.
Hauptsturmführer Reinold.
- Må jeg komme ind? - Naturligvis.
Den er ekstra sød.
Jeg opdagede, han havde en affære.
Han var en kujon.
Han var bange for, at Riget ville tabe til de gudsforladte amerikanere.
Så han tog afsted.
- Hvorhen? - Det sagde han ikke.
Han kyssede ikke engang sit barn farvel. Ikke sandt, Friedrich?
Nå, Frau Rigard,
vi vil uden tvivl lede efter Deres mand, den kujon.
Det var korrekt at ringe til os.
Heil Hitler.
Kom tilbage.
Der er spøgelser i dette hus.
Lad mig følge Dem ud.
Vær stærk, min dreng.
Tak, fordi De kom.
Jeg er en god mand, Frau Rigard.
Jeg har været ensom, siden min kone døde af tuberkulose.
- Hauptsturmführer Reinold. - Jeg ved, det er pludseligt.
Men Herr Rigard fortjener Dem ikke.
Og jeg sad og tænkte,
at vi måske kunne gøre hinandens liv lidt mindre ensomme.
Kom tilbage.
- Min far var ikke en kujon. - Lad være.
Pis.
- Jøde. - Nej.
Pis.
Rivka.
Det er nu.
Se under sengen.
Kom herop. De slipper væk!
Pis!
Zev, Zev, Zev. Gå nu.
Du byggede noget smukt med dine egne hænder og dit eget sind.
Han ville have været stolt. Gå. Tag børnene og gå.
Gå ud bagved og løb ind i skoven. Afgang.
Gå.
Det passer.
Jeg tror, at vi er spøgelser.
Jeg tror, at det er en spøgelseshistorie.
Vent.
- Der kommer ingen. - Klap i.
Mine folk finder os.
- Kom. - Kom så.
Da I gjorde os til spøgelser, lærte vi at blive usynlige.
Det her er vanvittigt!
Vanvittigt!
Det her er vanvittigt!
Vanvittigt!
Vidste hun det?
Vidste Chava, at du fik fat på ham?
Det er hendes grund, at vi gjorde.
Tak, Zev.
Tak.
Tekster af: Maria Kastberg
Kreativ supervisor Maiken Waldorff