- Szomjas vagyok. - Kuss legyen!
Tudod, hogy az embereim úgyis megtalálnak.
És amikor eljönnek, a sivatag kellős közepén foglak elásni.
Kísértetet csinálok belőled!
Én sosem hittem a kísértetekben.
Aztán hallottam egy történetet.
Egy régi történetet.
Elmesélem...
Volt egyszer valaki,
aki elmesélt egy történetet egy férfiről,
aki mesélt egy történetet egy férfiről,
aki mesélt egy történetet
egy házról.
NÉMETORSZÁG 1942
Mondjak egy viccet?
Egy öregember a székében ül, és viccet mesél.
Ez egy német vicc.
Szóltál?
- Mit mondtál? - Nem mondtam semmit.
Pedig mintha hallottam volna valamit.
Viccet meséltem.
A te vicceid a kutyát sem érdeklik.
Nem igaz?
Esik a hó!
Marlene volt a kedvencem.
Egy hajkefe volt a mikrofonom, és úgy tettem, mintha kabaréban lennék.
És most ti.
És most én.
Majd hozzáillesztjük a negyedik falat
egy csipetnyi ragasztóval.
Aztán jöhet a tető ugyanígy.
Amíg egyenes, valódinak tűnik.
Drágám! Idő van!
- Mennyit dobtál, drágám? - Hetet.
Hetet.
Egy, kettő, három, négy, öt, hat, hét.
Menedék.
Kettő!
Macska rúgja meg!
Macska!
Én drágám!
Én szerelmem!
- Te jössz. - Te jössz.
Megjött apa!
Hugo!
Az csak egy nyavalyás csiga.
Herr Hansöm! Örvendek a megtiszteltetésnek, uram!
Én Halden Hauptsturmführer vagyok.
Bemutatom Luntz Obersturmführert és Grimmark Untersturmführert.
Elnézést, hogy ilyen váratlanul érkeztünk.
Bemehetnénk?
Sajnálom, de nem túl jó a hallásom.
Jöjjenek be, fiúk!
Virágillat van.
Ettől a szagtól szarnom kell.
- Csendet! - Jöjjenek!
Üljenek csak le! Drágám!
- Szívem? - Vendégeink vannak.
Megyek.
Foglaljanak helyet!
Herr Hansöm. Frau Hansöm. Megtiszteltetés találkozni önökkel.
- Hogy mondta, fiam? - Tessék, drágám?
- Azt kérdeztem, hogy mondta. - Nem mondtam semmit.
Azt mondtam, megtiszteltetés találkozni önnel, uram.
Istenhez méltó csarnokokat és kastélyokat tervezett a Birodalom számára.
Éljenek örökké! Akár a Führerünk.
Mikor költöztek ide, Herr Hansöm?
Mikor költöztünk ide? Ezt a helyet mi magunk építettük.
Mi adtunk életet ennek a háznak. Mi hoztuk világra.
- Harminc éve. - Huszonkilenc éve.
Harminc volt az, Helga.
30-29
30-29, 30-29
Herr Hansöm, kényes kérdést kell feltennünk önnek és Frau Hansömnek.
Biztos csak félreértésről van szó. De azért megkérdezem.
A hírszerzésünk tudtára jutott egy információ,
amire a lehető legfinomabban és legtiszteletteljesebben kérdezek rá:
bújtatnak valakit az otthonukban?
Várj, drágám! Várj!
El kell árulnunk. Nem hazudhatunk.
Valóban vannak itt mások is.
- Most is hallanak minket? -Úgy vélem, igen.
- Hányan vannak? - Azt nehéz megmondani.
- Miért olyan nehéz? - Mert csak úgy jönnek és mennek.
És most hol vannak?
A falakban.
A padló alatt.
A mennyezetben.
Mióta vannak itt?
- Harminc éve. - Huszonkilenc.
De a háború csak négy éve tart.
Mi köze ennek a háborúhoz?
Hogyhogy mi köze a háborúnak a zsidókhoz?
A zsidókhoz?
Hisz itt nincsenek zsidók.
Akkor mégis kik rejtőznek a falakban,
a padló alatt és a mennyezetben?
Kísértetek, kedvesem.
Kísértetek lapulnak ebben a házban.
Minden este halljuk őket, amint különös dallamokat dúdolnak
és furcsa vicceken nevetgélnek.
Herr Hansöm, nekünk nem a kísértetek a szakterületünk.
Hanem a zsidóvadászat.
És úgy értesültünk,
hogy zsidók rejtőzhetnek ebben a házban.
- Kikről beszél, drágám? - Zsidókról.
Zsidók? Itt? Akkor kihívnánk egy rovarirtót.
Fiam, ha úgy gondolja, hogy zsidók lehetnek itt...
- Kerüljön bármibe... - Szabadítson meg tőlük!
Már megbocsásson, uram, azt jöttünk kivizsgálni,
hogy vajon önök részt vesznek-e a bújtatásukban.
Frau Olga Hiddenbrau,
azt állítja, hogy Helga Hansöm három egész kacsát vásárolt a piacon.
Ez egy kicsit sok két emberre.
Természetesen. Háp-háp.
Ritkán megyek el itthonról.
De olyankor mindig többet veszek, és lefagyasztom őket.
Nem bánják, ha körbenézünk?
- Csak nyugodtan! - Csak nyugodtan!
Maradj a híres Herr Hansömmel és a nemes Frau Hansömmel,
rendben?
Tudják,
én is építésznek tanultam.
Csakugyan?
Az ön munkáját tanulmányoztam.
Sohasem késő a szívünkre hallgatni.
Francba!
- Vannak unokáik? - Hogy mondta?
- Vannak unokáik? - Nincs, kedvesem.
Na és gyerekük?
Volt egy gyerekünk.
Építettem neki egy gyönyörű bölcsőt.
Én magam faragtam.
Pici állatkákat is véstem a fába.
Oroszlánokat, medvéket.
És bárányokat.
Emlékszel, Heinrich?
- Hogy Hugo el tudjon aludni. - Hugo?
Engem is így hívnak.
- Valóban? - Valóban?
Csodálatos név egy csodálatos fiúnak.
Úgy csináltam, hogy gyöngéden ringatózzon benne.
Hogy úgy érezze, mintha még mindig az anyja méhében lenne.
De aztán...
Megnőtt.
Ahogy minden fiú.
Majd egy nap felmászott, ahogy minden fiú,
de leesett,
és kitört a nyaka.
Helga, nem leesett.
A fa kettétört a súlya alatt.
Nem volt elég strapabíró.
Hibásan lett összerakva.
Az én munkám.
A bölcsője lett a koporsója.
Másnap reggel találtunk rá.
Olyan békésnek tűnt a kis Hugo.
A bölcső még mindig ringatózott.
Úgy gondoltuk, talán jobb, ha nem lesz több gyerekünk.
Mert nem biztos, hogy gondját tudtuk volna viselni.
Nagyon sajnálom!
Igazán kedves öntől.
De nincs mit sajnálni ezen.
Mert még mindig velünk van.
Hugo. A kísértete.
A többi kísértet között.
Heinrich mindig a legjobb vicceket meséli.
Hallották ezt?
Imádom a szvinget.
Pattanjon fel!
Kapcsolják ki!
- Nem hallották? - Ugyan mit?
Biztos hallottam valamit.
Mi már annyi mindent hallottunk ebben a házban, Hugo.
Nem semmi ház.
A szüleim sosem akarták, hogy építész legyek.
Haszontalan munkának vélték.
És őszintén szólva sosem voltam igazi alkotó elme.
Csak lemásoltam, amit láttam. Lekopíroztam a mesterek munkáját.
Úgyhogy amikor lehetőségem volt rá, csatlakoztam az SS-hez.
De az alkotásban vallott kudarcomból új képességre tettem szert.
Új karrierre. Új művészetre.
Azt mondják, úgy lehet elkapni a zsidókat, ha úgy gondolkodunk, mint ők.
Pedig nem.
Úgy kell hozzá gondolkodni, ahogy egy építész tenné.
Ahogy egy pajta, egy iskola, vagy egy otthon gondolkodna.
„Hol tudnék én, az otthon, elrejteni egy zsidót?”
Érdekes.
Igazán gyönyörű házuk van. Kívülről hatalmasnak tűnik.
De bentről kisebbnek érezni.
Sokkal kisebbnek.
Valóban?
A látszat becsapja a szemét. Ez csak optikai csalódás.
Az én szememet nem csapja be semmi.
Vagy ön talán ebben mesterkedik?
És ami a legfurcsább az egészben, hogy ez a fal,
ez a fa,
sokkal fiatalabbnak tűnik.
Ami azt illeti,
olyan, mintha csak pár éves lenne.
- Nemrégiben újították fel? - Ilyen idősen, fiam?
Heinrich az ízületi gyulladása miatt a makettjét is alig tudja renoválni.
Valami nem stimmel, uram.
Odakintről egy 15 méteres támfalat láttam. De itt csak 12.
Számoltam táncolás közben. Minden lépésem egy méter volt.
Mindezt egy bukott építésztől.
Mit rejtegetnek?
Mi van a fal mögött?
Semmi. Csak kísértetek.
Ők uralják ezt a házat. Ők kísértenek a falakban.
- Heinrich... - Semmi baj, Helga.
Maga volt a példaképem.
Zsidókat bújtat? Hogy árulhatta el a Birodalmat?
Miért bújtatnék zsidókat?
A Birodalom főépítésze vagyok.
Tornyokat építettem, sírokat, palotákat és börtönöket,
kizárólag a Führernek.
Olyan építményeket, melyek gyilkosságokat és háborúkat rejtenek.
Talán feltűnt, hogy mire használták az építményeit, és egyszer azt kívánta,
hogy az egyik koporsójából bölcső legyen.
Még hogy ilyen idősen dobnám kútba a hűségemet,
és pont most szólalna meg a lelkiismeretem?
Pálfordulás életem 80. évében?
„Sohasem késő a szívünkre hallgatni.”
Heinrich!
Nem lesz semmi baj, Helga.
Hugo nem gyilkos.
- Ernst! Matthias! - Nincs semmi a fal mögött.
- Csupán kísértetek, csupán Hugo. - Ernst, Matthias! Gyertek le!
Kérlek, fiam! Mit művelsz?
Mi van a fal mögött? Árulják el, különben lőni fogok!
Esküszöm, hogy nincs semmi!
Igazat mond.
Sajnálom!
Kísértetek.
Ne!
Siess, Helga!
Helga!
Megjött anya!
Egy német ember a székében ül, és viccet mesél.
Ez vicces.
És most ti.
És most én.
Majd két ujjal finoman
ráragasztjuk a csapdára. Így ni.
Teljesen váratlanul fogja érni őket.
- Voilà. - Igen.
Ne feledd, Zev, nem azért építjük ezeket, mert ehhez van kedvünk,
hanem mert muszáj.
-Érted, fiam? - Igen.
És a szerencsés kilences.
Te jössz, Zev.
- Hét. - Hét.
Egy, kettő, három, négy, öt, hat, hét.
Macska rúgja meg!
Legközelebb több mázlid lesz, fiam.
Megjött apa!
Herr Hansöm! Örvendek a megtiszteltetésnek, uram!
Nabor Hauptsturmführer.
Ő Kritz Obersturmführer, ő pedig Rigard Untersturmführer.
Bemennénk.
Kérnek egy csésze teát, fiúk?
Nos, mit tehetünk önökért, fiúk?
Herr Hansöm, rémlik, hogy itt járt Halden Hauptsturmführer,
Luntz Obersturmführer és Grimmark Untersturmführer egy hete?
- Hogy kicsoda? - A Judenjäger egységünk tagjai.
Május 4-én hétfőn ebbe a házba látogattak utoljára.
Aztán Lipcsébe kellett volna menniük.
De nyomuk sincs.
A Juden egységeink menetrend szerint érkeznek.
9:00-15:00, illetve 12:00-18:00 idősávban.
És rögtön elindulnak a spekulációk, ha nem jelennek meg időben.
Az emberünk, aki Lipcséből értesített minket,
azt mondta, nem érkeztek meg.
És a laktanyába sem mentek vissza.
Nem látták őket?
- Kicsodát, fiam? - A Judenjäger egységünket.
Szóval maguk azokat a koszos zsidókat keresik?
Nem. Mi az eltűnt embereinket keressük.
Azokat, akik koszos zsidókat keresnek.
De egyébként igen. Öljük is a zsidókat.
Járt itt pár fiú.
- Nagyon kedvesek voltak. -És nagyon jóképűek.
Úgy fél órán át kutakodtak, majd továbbálltak.
Tudják, hány órakor jártak itt?
- Szerintem négy óra körül lehetett. - Szerintem fél ötkor, drágám.
Mert akkor ért véget Frau Zinkenzeller délután négyes műsora a rádióban.
- Szerintem négy órakor jöttek. - Fél ötkor.
- Négy. - Fél öt.
Négy-fél öt
Herr Hansöm, Frau Hansöm, nem bánnák, ha körbenéznénk?
- Csak nyugodtan! - Csak nyugodtan!
Tetszik a házuk.
- Köszönjük! - Nekünk is.
El tudnék itt élni.
Hát igen.
Sajnáljuk, hogy feltartottuk önöket! Köszönjük, hogy vendégül láttak minket!
Ez csak természetes. Remélem, meglesznek a fiúk.
Kritz Obersturmführer, Rigard Untersturmführer, ideje távoznunk.
Köszönjük, Herr Hansöm! Elnézést a zavarásért!
- Mi a fasz? Mit csinálsz? - A francba!
- Tetszik ez a ház. - Mi a fasz?
Lelőtted őket!
- Mi a franc bajod van, ember? - Nem mehetünk vissza üres kézzel.
Megfosztottak volna a tisztségemtől, a munkádtól, Gert,
neked meg a fejedet vették volna, Anders.
Úgyhogy előadjuk azt a mesét, hogy ez a házaspár zsidókat bújtatott,
és valóban megölték az SS-tiszteket, akik lebuktatták volna őket.
Amikor megérkeztünk, megtaláltuk és megöltük a zsidókat,
majd ezt a két szenilis zsidóimádót is, aztán elástuk őket a kertben,
megbosszulva testvéreinket és helyreállítva a rendet.
Aztán enyém lesz a ház, ahová egy héten belül be is költözöm.
Te megtarthatod a munkádat, te meg a fejedet, Anders.
De nem bújtattak nyavalyás zsidókat. És nem ölték meg az SS-tiszteket!
- Na és? - Na és?
- Ez Heinrich Hansöm! - Ez Heinrich Hansöm háza.
Még egy nyomós ok. El tudjátok képzelni, mennyiért lehet majd eladni?
- Thomasnak igaza van. - Mi?
Már egy hete nyomuk sincsen.
SS-tisztek nem tűnnek el csak úgy.
Ha üres kézzel megyünk vissza, kibeleznének.
Te egy rohadt pszichopata vagy!
Temesd el a hullákat a kertben!
Építtetek egy medencét.
Hölgyeim és uraim, ezennel bemutatom
a házunkat!
Megvagy! Elkaptalak! Te zsidó!
Friedrich, könyörgök, ne rohangálj!
Ugyan már, csak jól érzi magát.
- Bemegyünk? - Igen.
Imádom ezt a házat!
Ördögök!
Olyan hatalmas!
- Nagyon finom ez a kacsa, drágám. - Fura íze van.
- Tessék megenni, Friedrich! - Nem kell kacsa!
Nem dobhatjuk ki.
- Kapsz helyette almakompótot. - Thomas!
„A sötét erdő mélyén a király, a királynő és a kis herceg
„rálelt a leggyönyörűbb kastélyra. Régi volt, különleges,
„és méltó a magukfajta hősökhöz. Hatalmas boldogságban lett részük.”
Mondtam, hogy el kellett volna mennünk,
amíg még volt rá lehetőségünk.
Mégis hová mehetnénk?
Három kilométerre vagyunk egy SS-helyőrségtől.
Szerinted nem találnának meg?
Más család, más ételek. Csak annyit veszünk el, amennyi kell.
Jól van. Itt az idő, Zev.
Rendben.
Ne merj sikítani, vagy megöljük a szüleidet! Igyekezz!
-Ő mit keres itt? - Meglátta Zevet.
- Hogy lehettél ilyen felelőtlen? - Nem az ő hibája volt.
Mihez kezdjünk vele?
Ha életben tartjuk, mind meg fogunk halni.
Nem tehetjük. Mi nem vagyunk olyanok.
Van egy jobb ötletem.
Friedrich!
Merre vagy, Friedrich?
Thomas! Merre van Friedrich?
Hogy érted, hogy merre van?
Nincs az ágyában.
Veled van?
- Nem. - Friedrich!
Friedrich!
Merre vagy, Friedrich?
Friedrich!
Merre vagy?
- Merre vagy? - Merre vagy?
- Friedrich! - Friedrich!
Anyu!
Apu!
Segítsetek!
- Friedrich? - Friedrich!
Merre vagy, Friedrich?
Elraboltak!
- Kicsodák? - Hansömék.
Azért, amit velük tettél, apa.
Miről beszél?
Friedrich! Hol a faszban vagy?
Friedrich! Merre vagy, édesem?
Közelebb!
- Közelebb! - Friedrich!
Mondj valamit!
- Merre vagy? - Friedrich!
Thomas!
Shabbat Shalom.
Úgy hiányoznak Hansömék.
Szerintem örülnének, ha tudnák, hogy miénk a ház.
Úgy két napunk lehet, mielőtt elkezdik keresni
az SS-tisztet és a családját.
Fel kell készülnünk rájuk. Biztos, ami biztos.
Rám bízhatod. Mindenre megtanított.
Így ni.
Zseniális.
Így jó lesz.
Add a kötelet!
El kell hitetnünk vele, hogy mi vagyunk Rigardék.
Ne feledd! Majd én beszélek.
Ha kérdez valamit tőled, majd én válaszolok.
Ha hisz nekünk, megtarthatjuk a házat.
Rendben.
Megjött apa!
Köszönöm, hogy eljött! Nem tudtam, kihez fordulhatnék.
Maga...
helyesen cselekedett.
Reinold Hauptsturmführer.
- Szabad? - Hogyne.
Extra édes.
Rájöttem, hogy viszonya van valakivel.
És hogy egy gyáva féreg.
Attól félt, hogy a Birodalom veszíteni fog az istenverte amerikaiak ellen.
Úgyhogy lelépett.
- Hová? - Azt nem mondta.
El sem köszönt a fiától. Igaz, Friedrich?
Nos, Frau Rigard,
mindent tűvé teszünk a gyáva férje után.
Helyesen tette, hogy szólt nekünk.
Heil Hitler!
Gyere vissza!
Kísértetek lakják a házat.
Kikísérem.
Légy erős, kölyök!
Köszönöm, hogy idefáradt!
Én jó ember vagyok, Frau Rigard.
De magányos is, amióta a feleségemet elvitte a tüdőbaj.
- Reinold Hauptsturmführer! - Tudom, hogy ez váratlanul éri.
De Herr Rigard nem méltó kegyedhez.
És arra gondoltam,
hogy ketten együtt talán kevésbé lennénk magányosak.
Gyere vissza!
- Az apám nem volt gyáva! - Ne...
Bassza meg!
- Zsidó! - Ne!
Bassza meg!
Rivka!
Itt az idő!
Az ágy alatt!
Itt fent! Megszöknek!
Fenébe!
Zev! Menekülj! Azonnal!
Felépítettél valami gyönyörűt a saját kezeddel és elméddel.
Nagyon büszke lenne rád. Most menj! Fogd a gyerekeket, és menj!
Menj ki hátul, és szaladj az erdő felé! Nyomás!
Menjetek!
Tényleg igaz.
Szerintem kísértetek vagyunk.
Szerintem ez egy kísértethistória.
Állj!
- Senki sem jön. - Fogd be!
Az embereim ránk találnak.
- Gyere! - Mozgás!
Amikor kísérteteket csináltál belőlünk, megtanultunk láthatatlanokká válni.
Ez őrület!
Őrület!
Ez őrület!
Őrület!
Látta?
Látta Chava, hogy elkaptad?
Csakis miatta sikerült elkapnunk.
Köszönöm, Zev!
Köszönöm!
A feliratot fordította: Tulik Dániel
Kreatív supervisor: Kwaysser Erika