- Haluan vettä. - Turpa kiinni.
Tiedät kyllä, että mieheni löytävät meidät.
Ja sitten hautaan sinut tänne autiomaahan.
Sinusta tulee haamu!
En aiemmin uskonut haamuihin.
Sitten kuulin tarinan.
Vanhan tarinan.
Se menee näin...
Olipa kerran mies,
joka kertoi tarinan miehestä,
joka kertoi tarinan
talosta.
SAKSA 1942
Kertoisinko vitsin?
Vanha mies istuu tuolissa kertomassa vitsiä.
Se on saksalainen vitsi.
Kutsuitko minua?
- Mitä sanoit? - En sanonut mitään.
Luulin kuulleeni jotain.
Kerroin vitsin.
Kukaan ei halua kuulla vitsejäsi.
Eikö niin?
Sataa lunta.
Marlene oli suosikkini.
Käytin hiusharjaa mikrofonina ja kuvittelin olevani kabareessa.
Sitten te.
Sitten minä.
Sitten kiinnitetään neljäs seinä.
Vain vähän liimaa.
Laitetaan katto paikoilleen, näin.
Kunhan se on tasainen, se luo illuusion.
Kulta, on aika.
- Montako, kultaseni? - Seitsemän.
Seitsemän.
Yksi, kaksi, kolme, neljä, viisi, kuusi, seitsemän.
Turvassa.
Kaksi ykköstä.
Voihan rotta.
Rotta.
Kultaseni.
Rakkaani.
Sinun vuorosi.
Isä tuli kotiin.
Hugo.
Se on vain etana.
Herr Hansom. On kunnia tavata teidät.
Olen Hauptsturmführer Halden.
Tämä on Obersturmführer Luntz ja tämä Untersturmführer Grimmark.
Pahoittelut, että tunkeilemme ilmoittamatta.
Mutta voimmeko tulla sisään?
Anteeksi, en kuule kovin hyvin.
Mutta tulisitteko pojat sisään?
Tuoksuu kukilta.
Kukkien tuoksu alkaa paskattaa.
- Hiljaa. - Tulkaa.
Tulkaa istumaan. Kultaseni?
- Kulta? - Jotkut pojat tulivat tapaamaan meitä.
Tulossa.
Istukaa, olkaa hyvät.
Herr Hansom. Frau Hansom. On etuoikeus tavata teidät molemmat.
- Mitä sanoit, poika? - Mitä sanoit, kultaseni?
- Kysyin, mitä hän sanoi. - En sanonut mitään.
Sanoin, että on etuoikeus tavata teidät.
Olette suunnitellut itse Jumalan arvoisia saleja ja linnoja valtakunnalle.
Eläkööt ne ikuisesti. Kuten Führerimme.
Milloin muutitte tänne?
Muutimme? Rakensimme tämän itse.
Annoimme talolle elämän. Synnytimme sen.
- 30 vuotta sitten. - 29 vuotta sitten.
Se oli 30, Helga.
30-29, 30-29,
30-29, 30-29
30-29...
Herr Hansom, tämä on epämukava kysymys sekä teille että Frau Hansomille.
Und olen varma, että se on jonkinlainen sekaannus. Mutta minun täytyy silti kysyä.
Saimme vihjeen tiedustelupalveluumme,
ja minun täytyy hienovaraisesti ja kunnioittavasti kysyä,
piileskeleekö kodissanne joku muu?
Odota, kultaseni. Odota.
Minun on pakko. Emme voi valehdella.
Meillä on muita tässä talossa.
- Kuulevatko he meidät nyt? - Uskon, että kuulevat.
- Montako heitä on? - Vaikea sanoa.
- Mitä vaikeaa siinä on? - He tulevat ja menevät.
Missä he ovat nyt?
Seinissä.
Lattialautojen alla.
Katossa.
Kauanko he ovat olleet täällä?
- 30 vuotta. - 29.
Mutta sota alkoi vasta neljä vuotta sitten.
Miten sota heihin liittyy?
Miten sota ei liity juutalaisiin?
Juutalaisiin?
Ei tässä talossa ole juutalaisia.
Ketkä sitten ovat seinissä,
lattialautojen alla ja katossa?
Haamut, kultaseni.
Tässä talossa on haamuja.
Kuulemme ne joka ilta, kuiskimassa outoja melodioita,
nauramassa oudoille vitseille.
Herr Hansom, kollegani ja minä emme jahtaa haamuja.
Jahtaamme juutalaisia.
Ja saamiemme tietojen mukaan
tässä kodissa kenties piilotellaan juutalaisia.
- Mitä hän sanoi, kultaseni? - Juutalaisia.
Juutalaisia? Täälläkö? Tarvitsemme tuholaistorjujan.
Poika, jos luulet, että juutalaisia on päässyt sisään...
- Kaikin mokomin... - Häätäkää ne.
Kaikella kunnioituksella, herra, olemme tutkimassa,
onko täällä aktiivisempaa toimintaa.
Frau Olga Hiddenbrau
väitti Helga Hansomin ostaneen markkinoilta kolme kokonaista ankkaa.
Monta lintua kahdelle hengelle.
Kyllä, tietysti. Kvaak, kvaak, kvaak.
Poistun harvoin talosta.
Mutta kun lähden, ostan ylimääräistä pakastimeen.
Haittaako, jos katsomme ympärillemme?
Olkaa hyvät vain.
Pitäisitkö maineikkaalle Herr Hansomille ja viehkeälle Frau Hansomille seuraa?
Voisitko?
Tiedättekö,
opiskelin arkkitehdiksi.
Niinkö?
Luin teistä opiskellessani arkkitehdiksi.
Koskaan ei ole liian myöhäistä seurata sydäntään.
Voi paska.
- Onko teillä lapsenlapsia? - Mitä sanoit?
- Onko teillä lapsenlapsia? - Ei, kultaseni.
Onko teillä lapsia?
Saimme kerran lapsen.
Rakensin hänelle kauniin kehdon.
Veistin sen itse.
Kaiversin puuhun pieniä eläimiä.
Leijonia ja karhuja.
Ja lampaita.
Muistatko, Heinrich?
- Jotta Hugo nukkuisi. - Hugo?
Se on minun nimeni.
- Onko? - Onko?
Se on ihana nimi ihanalle pojalle.
Suunnittelin sen niin, että se keinuisi aina vähän.
Jotta hän tunsi olevansa vielä kohdussa.
Mutta...
Mutta hänestä kasvoi iso.
Kuten pojista kasvaa.
Ja hän kiipesi pois eräänä iltana, kuten pojat tekevät,
ja hän putosi
ja mursi niskansa.
Helga, ei hän pudonnut.
Puu hajosi hänen painostaan.
Se ei ollut tarpeeksi tukeva.
Suunnittelussa oli virhe.
Minun suunnittelussani.
Kehdosta tuli hänen arkkunsa.
Löysimme hänet seuraavana aamuna.
Hugo näytti rauhalliselta, Hugo.
Kehto keinui edelleen.
En tiedä, oliko minun ja Helgan tarkoitettu saada lapsia.
En tiedä, olimmeko kykeneviä huolehtimaan heistä.
Olen niin pahoillani.
Erittäin ystävällistä.
Mutta ei ole mitään syytä olla pahoillaan.
Hän on yhä täällä.
Hugo. Hänen haamunsa.
Hänen haamunsa heidän joukossaan.
Heinrich kertoo hauskimmat vitsit.
Kuulitteko tuon?
Rakastan swingiä.
Tulkaa.
Sammuttakaa se.
- Kuulitteko tuon? - Minkä?
Kuulen kai omiani.
Olemme kuulleet kaikenlaista tässä talossa.
Aikamoinen talo.
Vanhempani eivät halunneet minusta arkkitehtia.
Heistä se oli turha taiteenlaji.
Enkä totta puhuen ollut kekseliäs ihminen.
Pystyin vain kopioimaan aiempaa. Varastamaan mestareilta.
Joten kun SS kutsui, liityin.
Mutta käytin puutteitani suunnittelussa luodakseni uuden polun.
Uuden uran. Uutta taidetta.
Luullaan, että avain juutalaisten löytämiseen on ajatella kuten juutalainen.
Mutta ei.
Avain on ajatella kuten arkkitehti.
Ajatella kuten lato tai koulu tai koti.
"Minne minä, koti, piilottaisin juutalaisen?"
Kiinnostavaa.
Olette rakentaneet kauniin talon. Ulkoapäin se on niin suuri.
Mutta sisältä se tuntuu pienemmältä.
Paljon pienemmältä.
Niinkö?
Se on vain optinen harha. Pakotettu perspektiivi.
Silmäni eivät huijaa minua.
Huijaatteko te minua?
Und mikä kummallisinta, tämä seinä,
tämä puu,
ei ole ikääntynyt kuten muut.
Itse asiassa
se tuntuu vain muutaman vuoden vanhalta.
- Oletteko remontoineet hiljattain? - Minun iässänikö?
Heinrich voi tuskin kunnostaa pienoismalliaan reumansa takia.
Siinä ei ole järkeä.
Näin 15 metrin kantavan seinän. Täällä näen vain 12 metriä.
Mittasin, kun tanssimme. Jokainen askel on yksi metri.
Kaikki tämä epäonnistuneelta arkkitehdilta.
Mitä salailette?
Mitä seinän takana on?
Ei mitään. Vain haamuja.
Haamut hallitsevat tätä kotia. Ne kummittelevat näissä seinissä.
- Heinrich... - Ei hätää, Helga.
Olit sankarini.
Miten saatoit piilotella juutalaisia?
Miksi piilottelisin juutalaisia?
Kolmannen valtakunnan pääarkkitehti.
Rakennan torneja ja hautoja, palatseja ja vankiloita
Führerille.
Kuoleman rakennuksia, missä murha ja sota elävät.
Ehkä näitte, mihin luomuksianne käytetään, ja halusitte edes kerran
rakentamanne arkun olevan kehto.
Vanhassa iässäni sydämeni pitäisi kääntyä uskollisuudestaan,
ja omatuntoni heilua kuin tuuliviiri.
Napojeni pitäisi vaihtaa paikkaa 80. ikävuotenani.
Koskaan ei ole liian myöhäistä seurata sydäntään.
Heinrich.
Kaikki järjestyy, Helga.
Hugo ei ole tappaja.
- Ernst, Matthias. - Seinän takana ei ole mitään.
- Vain haamuja, vain Hugo. - Ernst, Matthias, tulkaa tänne.
Poika, ole kiltti. Mitä teet?
Mitä tämän seinän takana on? Kerro tai ammun.
Vannon, ettei siellä ole mitään.
Hän puhuu totta.
Olen pahoillani.
Haamuja.
Ei.
Nopeasti, Helga.
Helga!
Äiti tuli kotiin.
Saksalainen mies istuu tuolissa kertomassa vitsiä.
Se on hauska.
Sitten te.
Sitten minä.
Sitten kahdella sormella
siirrät sen seinän ansaan. Näin.
Se yllättää heidät.
- Voilà. - Kyllä.
Muista, Zev, emme rakenna näitä siksi, että haluamme,
vaan koska meidän täytyy.
- Onko selvä? - On.
Onnennumero yhdeksän.
Sinun vuorosi, Zev.
- Seitsemän. - Seitsemän.
Yksi, kaksi, kolme, neljä, viisi, kuusi, seitsemän.
Voi rotta.
Parempi onni ensi kerralla.
Isä tuli kotiin.
Herr Hansom. On kunnia tavata teidät.
Hauptsturmführer Nabor.
Tämä on Obersturmführer Kritz. Tämä Untersturmführer Rigard.
Tulemme sisään.
Haluaisitteko pojat teetä?
Miten voimme auttaa?
Herr Hansom, muistatteko tavanneenne Hauptsturmführer Haldenin
Obersturmführer Luntzin ja Untersturmführer Grimmarkin viikko sitten?
- Kenet? - He ovat Judenjäger-yksiköstämme.
Maanantaina he lähtivät edellisestä paikasta tänne.
Sitten heidän piti saapua Leipzigiin.
Mutta he eivät päässeet perille.
Juden- yksikkö ilmoittaa saapumisaikansa.
9.00 - 15.00, 12.00 - 18.00.
Ihmiset turhautuvat, kun he eivät tule luvattuun aikaan.
Kaveri, joka antoi vinkin asunnosta Leipzigissä,
sanoi, etteivät he tulleet.
Eivätkä he koskaan palanneet kasarmiin.
Muistatteko nähneenne heidät?
- Kenet? -Judenjäger-yksikkömme.
Etsittekö te kapisia juutalaisia?
Emme. Olemme kadonneiden henkilöiden yksikkö.
Etsimme yksikköä, joka etsii kapisia juutalaisia.
Mutta kyllä. Tapamme myös juutalaisia.
Täällä kävi jotain poikia.
- Hyvin ystävällisiä poikia. - Erittäin komeita.
He etsivät noin 30 minuuttia ja sitten he jatkoivat matkaansa.
Mihin aikaan se oli?
- Se taisi olla neljältä. - Kello taisi olla 16.30, kultaseni.
Frau Finkenzellerin kello neljän karkelot oli juuri päättymässä radiossa.
- Sanoisin neljältä. - 16.30.
- 16.00. - 16.30.
16.00, 16.30, 16.00, 16.30, 16.00, 16.30
Herr Hansom, Frau Hansom, voimmeko katsella ympärillemme?
Olkaa hyvät vain.
Pidän talostanne.
- Kiitos. - Niin mekin.
Voisin nähdä itseni asuvan täällä.
Niin.
Pahoittelut, että haaskasimme aikaanne. Kiitos, että avasitte kotinne.
Totta kai. Toivottavasti löydätte ne pojat.
Obersturmführer Kritz, Untersturmführer Rigard, aika lähteä.
Kiitos. Anteeksi häiriö.
- Mitä helvettiä? - Voi paska.
- Pidän talosta. - Mitä helvettiä?
Ammuit heidät.
- Mikä vittu sinua vaivaa? - Emme voineet palata tyhjin käsin.
He olisivat vieneet minun tittelini, sinun työsi, Gert,
ja sinun pääsi, Anders.
Keksimme siis tarinan, että tämä pari piilotteli juutalaisia
ja tappoi kolme SS-upseeria, jotka pääsivät heidän jäljilleen.
Kun saavuimme, löysimme ja listimme juutalaiset,
tapoimme nämä seniilit ja hautasimme heidät takapihalle,
kostimme veljiemme puolesta ja palautimme järjestyksen.
Sitten saan pitää talon, johon muutan viikon kuluttua.
Sinä saat pitää työsi, ja sinä, Anders, saat pitää pääsi.
Mutta he eivät piilotelleet juutalaisia. Eivätkä tappaneet SS-upseereita.
- Mitä sitten? - Mitä sitten?
- Tämä on Heinrich Hansom. - Tämä on Heinrich Hansomin talo.
No, sitä suuremmalla syyllä. Kuvitelkaa sen jälleenmyyntiarvo.
- Thomas on oikeassa. - Mitä?
Ne kolme ovat olleet kateissa viikon.
SS-upseerit eivät katoa.
Jos palaisimme tyhjin käsin, menettäisimme päämme.
Olet helvetin psykopaatti.
Haudatkaa ruumiit takapihalle.
Lisään uima-altaan.
Hyvät naiset ja herrat, saanko esitellä
talon!
Löysin sinut. Nappasin sinut. Juutalainen.
Friedrich, älä juokse. Ole kiltti.
Älä viitsi. Hän vain pitää hauskaa.
- Mennäänkö sisälle? - Mennään.
Pidän uudesta talostani!
Paholaiset!
Se on niin valtava!
- Ankka on herkullista. - Se maistuu oudolta.
- Sinä syöt sen. - En halua ankkaa.
Ei saa haaskata ruokaa.
- Saat omenasosetta sen sijaan. - Thomas!
"Pimeästä metsästä kuningas, kuningatar ja heidän pikku prinssinsä
"löysivät kauneimman linnan ikinä. Se oli vanha ja erityinen,
"sopiva sankareille. Heistä tuli hyvin onnellisia."
Meidän olisi pitänyt lähteä,
kun siihen oli mahdollisuus.
Ja mennä minne?
Olemme kolmen kilometrin päässä SS-etuvartiosta.
Luuletko, etteivät he löytäisi meitä?
Uusi perhe, uusi ruoka. Otamme vain, mitä tarvitsemme.
Hyvä on. On aika, Zev.
Selvä.
Älä huuda, poika, tai tapamme perheesi. Vauhtia.
- Mitä hän täällä tekee? - Hän näki Zevin.
- Miten huolimatonta. - Ei se ollut hänen vikansa.
Mitä teemme hänelle?
Jos pidämme hänet täällä, kuolemme kaikki.
Emme voi tehdä sitä. Emme tee sitä.
Tiedän paremman keinon.
Friedrich.
Friedrich, missä olet?
Thomas, missä Friedrich on?
Miten niin missä Friedrich on?
Hän ei ole sängyssään.
Onko hän kanssasi?
- Ei. - Friedrich.
Friedrich.
Friedrich, missä olet?
Friedrich!
Missä olet?
- Missä olet? - Missä olet?
- Friedrich. - Friedrich.
Äiti.
Isä.
Apua!
- Friedrich? - Friedrich.
Friedrich, missä olet?
He veivät minut.
- Ketkä? - Hansomit.
Isä, se johtuu siitä, mitä teit.
Mitä hän tarkoittaa?
Friedrich. Missä helvetissä olet?
Friedrich. Kultaseni, missä olet?
Lähemmäksi.
- Lähemmäksi. - Friedrich.
Puhu äidille.
- Missä olet? - Friedrich.
Thomas.
Shabbat Shalom.
Kaipaan Hansomeita.
He olisivat iloisia, että talo on meidän.
Meillä on kaksi päivää ennen kuin he alkavat etsiä
SS-upseeria ja hänen perhettään.
Talo on saatava valmiiksi. Varmuuden vuoksi.
Minä teen sen. Hän opetti minulle miten.
Noin.
Loistavaa.
Tämän pitäisi riittää.
Anna köysi.
Pitää vakuuttaa Kommandant, että olemme Rigardit.
Anna minun hoitaa puhuminen.
Jos hän kysyy jotain, vastaan puolestasi.
Jos hän uskoo meitä, saamme pitää talon.
Selvä.
Isä tuli kotiin.
Kiitos, kun tulitte. En tiennyt, kenelle muulle soittaa.
Te...
teitte oikein.
Hauptsturmführer Reinold.
- Saanko tulla sisään? - Tietysti.
Tein erityisen makeaa.
Sain selville, että hänellä oli suhde.
Ja että hän oli pelkuri.
Hän pelkäsi, että valtakunta häviää jumalattomille amerikkalaisille.
Joten hän häipyi.
- Minne? - Hän ei sanonut.
Hän ei edes suukottanut lasta hyvästiksi. Eikö niin, Friedrich?
No, Frau Rigard,
etsimme toki miestänne, sitä pelkuria.
Teitte oikein ilmoittaessanne.
Heil Hitler.
Tule tänne.
Vanhassa talossa on haamuja.
Saatan teidät ulos.
Pysy vahvana, poika.
Kiitos kun kävitte.
Olen hyvä mies, Frau Rigard.
Olen ollut yksinäinen vaimoni kuoltua tuberkuloosiin.
- Hauptsturmführer Reinold. - Tiedän, että tämä tuli äkkiä.
Mutta Herr Rigard ei selvästikään ansaitse teitä.
Ajattelin täällä istuessani,
että ehkä voisimme tehdä toistemme elämästä vähemmän yksinäistä.
Tule takaisin.
Isäni ei ollut pelkuri!
Voi paska.
- Juutalainen. - Ei.
Hitto.
Rivka.
Nyt.
Katso sängyn alta.
Täällä. He karkaavat!
Voi paska.
Zev. Mene. Nyt.
Rakensit jotain kaunista omilla käsilläsi, omilla aivoillasi.
Hän olisi ollut hyvin ylpeä. Mene nyt. Ota lapset ja mene.
Menkää takakautta ja juoskaa metsään. Menkää.
Mene.
Se on totta.
Luulen, että olemme haamuja.
Tämä taitaa olla kummitustarina.
Odota.
- Kukaan ei tule. - Turpa kiinni.
Väkeni löytää meidät.
- Tule. - Liiku.
Kun teit meistä haamuja, opetit meidät olemaan näkymättömiä.
Tämä on hullua!
Hullua!
Tämä on hullua!
Hullua!
Tiesikö hän?
Tiesikö Chava, että sait Hitlerin?
Se on hänen ansiotaan.
Kiitos, Zev.
Kiitos.
Tekstitys: Maarit Hirvonen
Luova tarkastaja Pirkka Valkama