Joe zabil Georgese a postřelil Roxy.
- Ne! - Joe!
Když půjdeme do nemocnice uvidí ránu po kulce.
Vykrvácí. Bereme ji do nemocnice.
- No tak. Musíme jít. - Mám tě, Roxy.
No tak.
Musíme jet.
Kus dál po silnici je nemocnice. Jeli jsme kolem.
- Ne. Kam jdeš? - Pro Claru.
Nastup si, Lonny, hned.
Všechno je dobrý. Dívej se na mě.
- Jak jí je? - Nic moc.
Hlavně ať to přežije, ano?
VELKÝ LOV
Zabili Georgese. Střelili Roxy.
- Georges je mrtvý? - Cože?
- Unesli Claru. - Kdo?
- Joe. - Joe?
- A Travis. - Travis? Kroutí doživotí v Poughkeepsie.
Tak teď je tady. Jsou tu všichni.
Joe měl dávat větší pozor. Idiot.
Tak jo. Mají Claru.
Ta dodávka, ve které ji odvezli, měla okna polepená novinami.
- Diario Villa Sonora. - To jsou místní noviny.
Villa Sonora je vesnička asi hodinu odsud.
Dobře. Musíme jít. Hned.
- Nikam nepůjdeme. - Ne.
- Používají ji jako návnadu. - Musíme jít. Je mi to jedno.
- Musíme jít. - Musíme.
Třicet let jsem ho hledala. Jsme blíž než kdy jindy.
Máme zodpovědnost k šesti milionům lidí, ne za jeho nežidovskou přítelkyni.
- Nedovolím jim, aby ji zabili. - Jde o víc než o tebe.
- Rodina je důležitější. - Já jsem tvoje rodina!
Jediná, kterou máš!
Ty se odvažuješ mluvit o rodině?
Georges byl tvoje rodina. Říkal ti Ima. Říkal ti matko.
Strávil roky po tvém boku. Když zemřel Maz,
zabili Sophie a Zev odešel, Georges s tebou zůstal.
Teď je mrtvý, a ty ho smázneš jako hovno na botě.
Možná ti v žilách koluje studenější krev než mně, drahá Imo,
ale jeden ztracený život je pro dnešek víc než dost.
Nejdřív najdeme tu dívku.
Nebo si běž lovit Hitlera na vlastní pěst.
Zbabělci.
Všichni jste zbabělci.
Babička by se za tebe styděla.
A stejně tak tvůj otec.
Bojíš se mě?
Chtěla sis vzít Jonaha, a mě se bojíš?
Víš, kolik lidí zabil?
Zastřelil, podřízl jim krk, zabil elektrickým proudem?
Slyšel jsem, že zabil i malého chlapečka.
Nevinné dítě, bylo mu jen osm.
Ty, má zlatá, jsi sdílela lože
a život s chladnokrevným vrahem.
Nikdy jsi to necítila, když byl v tobě?
Prosím.
Kdo by si pro tebe nepřišel?
Potřebují tě.
Vždycky jsi byla knihomol.
Tvůj kontakt nezklamal.
- Jsou toho haldy. - Určitě najdeš ještě víc.
Za peníze na tomhle světě koupíš leccos, Ruth. Leccos.
Kam tě...
Kam tě ta skvělá dohazovačka Hilda Hoffmanová posílá teď?
Abych našel muže, který pro nás podle ní může být klíčem k úspěchu.
Prý její zatím nejlepší rekrut.
V Evropě v tichosti sprovodil
ze světa tucty nacistů.
Hilda nemá žádné záznamy, žádné jeho fotky.
Jen jméno. Tomas Arndt. Je v Německu, takže...
V Německu?
Vrátím se koncem týdne. Udělej si pohodlí, Ruth.
Zuj se. Jako doma.
Ale tady nejsem doma, Meyere.
Neměla bych se tím nechat zmást.
A ty bys mě taky neměl mást.
Bezpečnou cestu.
Budeš v pořádku.
- Lonny... - Rychleji už jet nemůžu.
Stráže se střídají ve dvě ráno.
Carle, Eddie, Lyro, musíte být u jihozápadní brány za pět minut dvě.
Potom už byste na sebe upozornili. Jasné?
Já potom půjdu za Imani do cely,
otevřu zámek a vyvedu ji severní branou.
AJ, ve 2.21 tam budeš čekat s dodávkou.
Nebudeš se tam zdržovat, nezastavíš. Rozumíš?
Musí to proběhnout naprosto hladce.
Jako na drátkách.
Pak se vydáme co nejdál na sever.
Zavřeli nevinnou ženu.
Nedopustím, aby sestra v té cele zemřela.
Pomoc!
Prosím, pomozte někdo!
- Proč je tu takový klid? - Nevím.
Je neděle. Jsou v kostele.
Pamatuješ si ještě něco?
Bílou dodávku. Fiat 242. Neměla poznávací značku.
Poptejte se po tom autu, jestli někdo něco neví.
My s Millie to vezmeme od západu.
Cizince tu nemají v lásce. Musíme si dát pozor.
To zvládneme.
Co je?
- Něco jsem udělala. - O čem to mluvíš?
Než jsem sem přišla, tak...
Pronásledovali jsme jednoho biskupa.
V Litvě kolaboroval s nacisty.
- A unikl. - Ani neměl soud.
A tys to tak nemohla nechat.
- Oni ví, že jsem to udělala. Ví to. - Ne, Millie.
Je jen otázka času, kdy si pro mě přijdou.
- Musím zmizet. - Ne. Nemůžeš odejít.
Vím, jaké to je, zmizet.
Jaké to je, strávit celý život na útěku.
Budeš celý život utíkat, ale vůbec nikam se nedostaneš.
Bylo to špatné?
Vykonala jsi Boží dílo.
O to právě jde. Já ne...
V srdci cítím, že jsem ne...
Že jsem Jeho zkouškou neprošla.
- Byl to biskup. - Ne, jen nosil klobouk a kleriku.
Kněžské roucho, ale biskup to nebyl. Byl to nácek.
Poslouchej.
Myslíš, že jsi spáchala hřích.
Ale co jsi udělala, bylo požehnání.
Udělala jsi to pro mého otce.
Pro mě.
Millie, nepůjdeš do pekla.
Nepůjdeš.
Jeden velký čin to všechno převáží.
Jeden velký čin všechny hříchy očistí.
Najít Hitlera.
Nepůjdeš do pekla.
A nepůjdeš ani do vězení. Nepůjdeš nikam, jen se mnou.
Rozumíš?
BERLÍN
- Dobrý den. - Dobrý.
Hledám Tomase Arndta.
- Tomase? - Ano.
Jel do Maďarska za rodiči. Vrátí se v pátek.
Můžu vám nějak pomoct já?
- Chcete nechat vzkaz? - Ne, díky. Jsem jeho starý přítel.
- Zastavím se tedy v pátek. Děkuji. - Výborně.
Pal.
Zbláznil ses?
To je otázka?
Myslíš si, že poletíš nad Washington,
Londýn nebo Moskvu, a shodíš na ně atomovku?
Zůstala bys radši tady a sledovala den co den tuhle zem a skály,
dokud nesejdeš stářím a neumřeš?
Možná smrt přijde dřív.
V Americe jsi selhala, drahá.
Měla jsi nesčetně možností i mé nespočetné miliony.
Ale padla jsi na kolena.
A ne tak, jak tě to proslavilo za války.
Ale ti tví Židáčci jsou teď tady.
A ten bordel musí uklízet naše hračičky.
Zasáhni jedno z těch měst,
a udělají vše, co je v jejich silách, aby nás našli
a zničili, než dostaneme další šanci.
Evo...
Za šest let a jeden den jsem zabil víc lidí
než Čingischán za dvě stě let.
A ani prstem nehnuli, aby mě našli.
Seženu tu bombu, drahá.
A ty to budeš sledovat a uvidíš, co člověk dokáže opravdovou silou.
Říká muž v obleku na safari, co bezcílně střílí na hliněné holuby
v zaprášené pustině plné špíny a hoven.
Nemám s tím nic společného.
Ať Sam nebo Jonah, nebo jak se jmenuje, dělá cokoli.
Prosím.
Rodiče mají peníze.
Můžu... Můžou...
...vám dát spoustu peněz, stačí, když mě pustíte.
O peníze mi nejde.
- A o co vám jde? - Přestaň.
Nemůžu. Když jsem nervózní a vyděšená k smrti, nemůžu být zticha.
Máte v plánu mě zabít?
Jmenuju se Clara.
Jsem z Crowsborough blízko Londýna.
Co by kamenem dohodil.
A jsem studentka.
A teď se moc bojím.
Kdo jste vy?
Odkud jste?
Mluvte se mnou.
- Jak se jmenujete? - Už nemluv.
Jak se jmenujete?
Mlč.
- Už je možná mrtvá. Víš to? - To tedy nevím.
Ztrácíme tu čas.
Než půjdeme, prohledáme město.
- A když tu dodávku nenajdeme? - Najdeme ji.
Láska nás nutí dělat proradné věci.
Ale tohle není láska. Ty ji ve skutečnosti nemiluješ.
Co ty sakra víš o lásce?
Myslíš si, že láska je sdílet s někým život,
držet se ho, ať se stane cokoli.
Ne, dítě. Pravá láska je být bez nich.
Abychom je ochránili.
Přišla jsem do Argentiny se svou životní láskou.
Když mě Zev upřednostnil před misí, před hledáním Hitlera, skončila jsem to.
Bylo mi jasné, že by pro mě riskoval život, a to jsem nemohla dopustit.
Bylo to jako useknout si nohu.
Kdybys ji miloval, skutečně miloval, skončil bys to.
Oba víme, že největší hrozbou pro Claru jsi ty.
- Nic. - Měli bychom jít.
Počkat. Byla tam kytka. Travis ji vyhodil z dodávky.
Myslel jsem, že se nám vysmívá, ale třeba to byla stopa.
Dobré odpoledne! Vítejte.
Můžu vám pomoct?
Shání kytici pro přítelkyni.
Máte dodávku?
Prosím?
Máte dodávku?
Ne.
A jak rozvážíte?
Na kole.
Je to malé město.
Promiňte.
- Jonahu, jak ta květina vypadala? - Byla fialová.
Fialová.
Jonahu. Taková?
Jo, to je ona.
Kdo vám vozí tyhle květiny?
Odpovězte.
Jsou z malé květinové farmy.
Los Olmos.
Kde to je?
Řekněte mi to. Hned. Teď.
Ulice Ojo de Agua.
- Má jen strach. - Jo.
Gracias.
Vítejte u Zuchse, pane.
Sháníte něco?
Bílá klobása je čerstvá.
Ne.
Máme krkovičku. Tři za marku.
- Děkuji, jen se dívám. - Jste turista.
- No, jsem z Ameriky, takže... - Hezký klobouk.
Můj klobouk. Jaký klobouk?
Děkuji.
Pojďte sem.
- Cože? - Jen pojďte. Já nekoušu.
- Prosím, já nechci. - No tak.
- Zamilujete si to. Slibuju. - Tak to musím ochutnat.
- Dobré. Vezmu si půllitr, prosím. - Jistě.
Promiňte. Jak dlouho tu pracujete?
Asi dvacet let.
Ale to ne. Děláte si legraci.
Ne. Bylo mi pět, když mě matka nechala zametat.
V deseti jsem začala u kasy. A od minulého týdne jsem tu vedoucí.
Rodina to tu vlastní už dvě generace.
Aňo, dost žvanění.
Mrazák potřebuje umýt.
Jistě, mami.
Už jsi to měla mít hotové.
Je milá, vaše dcera.
Děkuji.
Ten guláš, nic jiného?
Cože? Ne.
Pane?
Pane, nemám na to celý den.
A půl tuctu žeber.
- To je vepřové. - Ano? Tak já to zkusím.
Ano? Může být?
Dobře.
- Máte moc krásný obchod. - Děkuju. Založili ho moji rodiče.
A když umřeli, převzala jsem ho.
To s rodiči mě mrzí.
Už je to dávno.
- Za války? - Ne.
Otec zemřel na infarkt a matka na zlomené srdce.
To se stává, když jsou dva lidé spolu...
Nebylo to kvůli smrti otce, ale mého bratra.
Byl starší než já a zbožňovala jsem ho,
než jsem se dozvěděla, co se z něj stalo.
- Guláš, ano. - Ano.
- Takže to dělá deset marek. Německých. - Ano.
Děkuju. Rád jsem vás viděl.
- Omlouvám se, že jsem rušil. - Ne.
Jste z Ameriky, že jo?
Vždycky jsem se tam chtěla podívat.
Třeba do Kalifornie. Zkusit surfovat.
Surfoval jste?
Nevím, proč si myslím, že všichni Amíci surfují.
Bydlím blízko pouště.
Je tam poušť? To jsem nevěděla.
Já vyrostla v něčem úplně jiném. Tam, odkud jsem, každý den prší.
Co v té poušti děláte?
Mají rodiče bazén nebo tak něco?
Měl jsem krosovou motorku.
Jak jste se z pouště dostal sem?
- Je to moje práce. - Unést mě?
Zabít?
Proč?
Nic jsem neudělala.
Vy nejste nacista.
Musíte to vědět. To musíte vědět.
Můžete si vzpomenout. Říct svému mozku, aby si vzpomněl.
- Ne, počkejte, prosím. - Ne.
Můžu nejdřív dostat vodu? Prosím.
Děkuju.
Jsem vám moc vděčná za...
Děkuju.
Ne.
Ne!
Ne, prosím, ne.
Co se jí stalo?
Dopravní nehoda. Zranila ji střepina.
- Střepina? - Jo.
Slyšeli jsme o nějaké střelbě.
- Jak říkám, byla to nehoda. - Potřebuje transfuzi.
Ztratila hodně krve. Musíme okamžitě operovat.
Chceš být hrdinka?
Buď matkou.
Máš co říct?
A ty?
Co třeba: „Děkuju, tati, že jsi mi zas zachránil prdel?”
Nevadí ti, že tvou nevinnou dceru drží ve vězení na základě falešných obvinění?
Ne, ale vadí mi, že se k ní přidává i moje druhá dcera.
Zvlášť když má doma malou holčičku, která ji potřebuje.
- Víš, jak je to sobecké? - Sobecké?
Dělám, co můžu, abych ji z toho vězení dostala.
Riskuju pro Imani všechno.
- Co děláš ty, tati? - Prosím?
Dávám dům do zástavy, abych měl na právníky.
Podávám petici habeas corpus.
Honím soudce, verbuju novináře.
Já to dělám správně. Legálně.
I když tohle všechno uděláš, nepomůže to.
Na tom, co se stalo Imani, není nic legálního ani spravedlivého, tati.
Myslíš, že to nevím?
Víš, kolikrát mě za protesty zatkli,
předvolali mě k soudu nebo jsem smrděl v cele, krvácel a prohrával,
abyste vy dvě nemusely?
Aby moje holčičky mohly žít,
aby mohly vidět slunce?
Aby se mohly smát, být svobodné a šťastné?
Aby se staly, čím budou chtít.
A vy se teď angažujete jako nějaká liga za práva černochů?
Díkybohu, že jste měly dost rozumu a nevzaly si zbraně.
Snažím se jen dělat správnou věc, tati.
To ty vždycky.
Už odmalička.
Každou věc sis vzala za vlastní.
A Malika je ta nejdůležitější.
Snažím se jí jen vytvořit lepší svět.
O to právě jde, broučku. Ty jsi její svět.
Když se snažíš zachránit svět, ohrožuješ ji.
Vaše kamarádka je vážně raněná. Hrozí, že jí praskne tepna.
- Tohle není operační sál. - Nějak si poraďte.
- Mám jen lokální... - Nějak to udělejte.
Chceš být hrdinkou? Buď matkou.
Dej jí radost.
Dej jí budoucnost. Buď tu pro ni.
Protože jestli o tebe přijde...
Má dítě. Rozumíte? Malou dcerku.
- Kde jsi byla včera večer? - Venku.
- Jestli o tebe přijde... - Nepřijde o mě.
Zachraňovat svět?
Jo. Ale vždycky se vrátím domů.
To přece víš. Vždycky se vrátím domů.
Jednou poznáš sama,
a až to přijde, bojím se, že už bude pozdě.
ANGELA ZUCHSOVÁ
Matko.
Myslel jsem si, že jsi to ty. Když jsem tě viděl v tom obchodě...
Jako bych cestoval zpátky v čase.
Vypadá úplně jako ty, matko.
Zvláštní místo na schůzku.
Tomasi. Musím říct, že jste stejně dobrý, jak říkala Hilda.
- Jste jako duch. Vážně. - Ducha vidí zase jen duch.
Tak co říkáte?
V New Yorku dáváme dohromady skupinku,
abychom dopadli uprchlé nacisty a postavili je před soud.
Skutečně?
Myslíte, že jsem letěl osm hodin, abych s vámi žertoval?
- A kdo předvolá vás, Meyere? - Co prosím?
Vážil jste takovou cestu, až do Německa,
abyste navštívil hrob rodičů jistého Wilhelma Zuchse.
Muže, který zničil váš svět.
Ano. A?
- Co? - My dáváme kameny.
Židé na hroby kladou kameny, ne květiny.
Napadlo mě...
Kameny neuvadnou. Neuschnou. Jsou věčné jako vzpomínky.
Jako vzpomínka na každého, koho jsi zabil, Wilhelme.
Myslíš, že to nevím?
Kdybys nebyl tak dobrej.
Někteří duchové musí zůstat ve skrytu.
Nedívej se.
Odpusť mi, matko.
- Ne, prosím, ne. - Ne, prosím, ne.
Hej.
- Co? - Eric viděl, jak se blíží auto.
Je čas.
Dobře. Tak jdeme.
Ne.
Představení začíná!
Ne.
Teď.
- Musíme jít. - Ne.
Je to léčka.
Jonahu.
Parchante!
Millie.
Běž.
Jdu nahoru.
Vstávej. Tam. Běž.
Mám ho!
Ahoj, Jonahu.
Jdu nahoru.
Jestli kurva neodložíte zbraně, zabiju ji.
- Já ji pryč nedám. - Ahoj, Jonahu.
Dejte ty zbraně dolů.
Buď odejdeme, nebo zemře.
Claro, bude to dobré.
Ano? Vezmi si mě. Chtěl jsi mě, tak si mě vem.
- Mám ho na mušce. - Hergot nestřílej.
- Harriet? - Mám Joea. Sejmi ho.
- Nestřílej. - Zabiju ji.
Nestřílej.
- Mám ho. - Nestřílej.
Sejmi ho.
- Nedělej to! - Chtěls mě, tak si mě vem.
Sejmi ho!
- Ustup. - Jonahu.
Jonahu.
Nestřílej.
Odlož zbraň.
- Nehýbej se. - Claro. Promiň. Moc mě to mrzí.
- Je mi to moc líto. - Jdi ode mě pryč.
Počkej...
- Je tu ještě někdo? - Ne.
Střelil jsi Roxy.
Je mrtvá?
Možná.
Co se ti stalo?
Já...
Já nevím.
Vstaň.
Vstávej.
- Harriet. - Co?
Vím, kde Hitler je. Můžu vás k němu dovést.
Překlad titulků: Vixo
Kreativní dohled Kateřina Hámová