- Це все, що мала Ворон. - Кілери подорожують без багажу.
В один бік до Каєйраса. Думаєте, Гітлер там?
Клаус сказав, що тільки Ворон з ним бачиться.
- То що, їдемо? - Ти їдь, розвідай усе.
Візьми з собою художницю й актора.
- Імо, актор лише заважатиме. - З цим він упорається.
А якщо він не повернеться, то така ціна нашої роботи.
- Ціна нашої роботи? - Ти залишишся тут, зі мною.
- Імо... - Ти залишишся тут.
Будьте обачні. Гітлер від нас на відстані простягнутої руки.
Будь обережний.
Я влаштую їм м'ясорубку.
Але бійся не євреїв.
А Джо.
Важко сказати, як він відреагує, коли їх побачить.
Відданість може бути глибокою.
Як і любов.
МИСЛИВЦІ
Хочу подякувати людині, без чиєї щедрості
усього цього не було б. Меєрові Офферманові.
Меєре, вийдіть сюди, будь ласка.
- Будь ласка. - Дякую. Дуже дякую.
Я завжди знав, що потраплю на сцену. Дуже дякую.
Що ж, я дуже радий, що ми всі змогли тут зібратися.
Хоча, боюся,
дехто із цих неймовірних єврейських вчених покине свою діяльність
заради Бродвея. Не знаю.
Це мене трохи хвилює. Думаєте, це можливо?
За вашу велику міцву ми вирішили назвати цей театр
Театром храму Ізраїлю імені Меєра Оффермана.
Дуже дякую.
Вони хочуть 30 мільйонів?
Що ж, скажи, що ми з радістю збільшимо виробництво...
Що таке? Я передзвоню.
Що за... Едварде!
Що за... Та хто там, трясця?
- Це... - Ти?
БУЕНОС-АЙРЕС 1979
Будь ласка, дозволь пояснити.
Кілька днів тому я побачила жіноче ім'я в нашому блокноті.
Й адресу в Лос-Анджелесі.
Мені здалося, що щось не так, і я зателефонувала професору Морелу.
Ніхто до Ізраїлю не їхав.
Тоді я зателефонувала до «Амерікан Експрес» - і ось.
Бронювання в готелі «Палладіо» в Буенос-Айресі на два тижні.
Тож я трохи випила -
і незчулася, як сиділа в літаку.
Це як у якомусь поганому кіно.
То як тобі обслуговування номерів?
- Кларо... - Семе, хто така Міллі?
Ти її кохаєш?
- Вона агентка ФБР. - Агентка ФБР?
Вона розслідувала вбивство моєї бабусі.
Я полетів до Лос-Анджелеса, бо дещо про декого дізнався.
Про декого, кого я довго шукав,
і та людина зараз в Аргентині.
Хто це?
Сестра моєї бабусі, Хава.
Моя сафта думала, що вона єдина зі своєї сім'ї пережила війну.
Коли я працював над дисертацією,
то натрапив на ім'я жінки, що вижила.
Хава Апфельбаум.
Я пошукав ретельніше - і дізнався, що вона втекла з табору.
Я полетів до Лос-Анджелеса попросити Міллі допомогти.
Вона дізналася, що та жінка жива, мешкає тут, тож я прилетів знайти її.
- Чому ти мені не сказав? - Це було тупо. Я дурень.
Пробач. Я хотів переконатися, що це правда.
Пробач. Я бовдур.
Я знаю, що ніколи не заповню порожнечу, яку залишила твоя бабуся.
Але якщо розділиш цю порожнечу зі мною, вона не здаватиметься такою великою.
Я тебе кохаю.
Пробач мені.
Мені дуже шкода.
Я хочу зустрітися з нею.
- Зустрітися? Ні. - Що?
Ні, не думаю, що... Вона...
- Що? - Дивакувата.
Хіба тітки не мають бути дивакуватими?
Пообідаймо сьогодні.
- Сьогодні? Не думаю, що це можливо... - Не обговорюється.
Обід то обід.
Думаєш, я не знаю, як важко роками брехати тим, кого любиш?
Рут брехала я.
Я знала те, що знала, і приховувала це.
Тож не смій розводити трагедію, бо твій тягар несла я,
імо.
Кожен має право на минуле, Ребеко.
Я - на моє, як і ти - на своє.
Я знайшла його. Це він.
- Не він. - Він.
Що я казала в день нашого знайомства?
Я пообіцяла, що знайду його. Це зайняло багато часу.
Але я завжди виконую обіцянки.
Дякую, імо. Дякую.
Дякую.
Іди.
Жоржа й решти не буде майже весь день.
Це може бути твій єдиний шанс.
Дякую.
Я не він. Ви не християнка.
Це ви.
- Ні. - Так.
Ви не праведна жінка.
Я не він.
ФБР ПОСИЛЮЄ ПОШУКИ ВБИВЦІ ЄПИСКОПА КАТОЛИЦЬКОЇ ЦЕРКВИ
Алло?
Денні...
Міллі? Міллі, де ти була, чорт забирай?
Мені треба було поїхали з міста.
Міллі, послухай...
Послухай.
У своїй книжці ти написав, що агентка Мелані...
Чи як там її...
Вона ніколи не чинить зла, а якщо й чинить, то так треба.
Ти віриш у це?
Мені дзвонили федерали.
Вони тебе шукають.
Що ти накоїла?
- Усе гаразд? - Так.
Куди ти?
Їду з міста ненадовго, щоб отримати інвестиційні документи Райнгарта.
- Нічого цікавого. - Я з тобою.
Я збожеволію, якщо сидітиму тут увесь день.
Тоді ходімо.
У цьому місті мешкає двоє прихильників нацистів.
Якщо Ворон їхала до Гітлера, закладаюся, що вони за всім слідкували.
Вони власники крамниці з антикваріатом. Ви вдаватимете молоде подружжя.
- Я буду вашим дизайнером інтер'єру. - Чому мій чоловік не ти?
Ніхто б нізащо не повірив, що така вродлива жінка
вийшла за цього... неймовірно розкішного чоловіка.
Обожнюю антикваріат.
Ти бував у Беркширах? У Леноксі є маленька крамничка.
- О боже, там найгарніші лампи на світі. - З тобою все добре?
Так. Все в шоколаді-мармеладі. Фантастично-Лонністично.
Золотко, припини.
Ти під кайфом.
- Це щоб звикнути до різниці в часі. - Знову?
- Пішов ти! - Знову?
Ти міг усе зіпсувати, наразити нас на небезпеку.
Коли ти взагалі почав уживати це лайно?
Ти взагалі знаєш, чим я жертвую, щоб бути тут,
чим я ризикую? Навіщо ти приперся до Аргентини?
Через тебе. Бо ти сюди приїхала.
Я почав вживати це лайно, коли ти пішла від мене. Ясно?
Ясно?
Лонні!
ГЕНПРОКУРОР ЛУЇ ДЖ. ЛЕФКОВІЦ
Звідки ви знаєте, що це він?
- Що це пан... - Фон Штауб.
Пане Генеральний прокуроре,
мої очі не забудуть обличчя того, хто вбивав дітей.
- Пані Апфельбаум... - «Пані Апфельбаум», знаю.
Ми бували і в інших офісах, таких як цей.
У чиновників високого рівня. Усі кажуть те саме.
Мені не потрібна чергова ввічлива відмова
від людини настільки зайнятої,
що вона не має часу займатися злочинами, скоєними проти євреїв.
- А вона жорстка. - Так, вона завжди була така.
Луї, пробач за це. Але дякую за твій час.
- Я займуся цим. - Що?
- Я візьмуся за цю справу. - Ні, серйозно, нічого страшного.
- Цим займеться моя команда. - Не варто.
Вона літня жінка, страждає від болю та збентеження. І...
Я не вірю, що в її словах багато правди.
Я не хочу марнувати твій час, але вона моя подруга, тож...
- Я хотів, щоб вона відчула, що її почули. - Розумію.
Дякую, Луї.
Я була впевнена, що твої друзі, твої зв'язки:
сенатори, конгресмени, генпрокурор...
Нічого. Нічого не вдалося. Ніхто нам не вірить.
Ми казали: «Ніколи знову». Ніколи знову.
Я не зупинюся.
Ти цього так не залишиш, правда?
Я не можу. А ти?
Що, як ми зробимо це самотужки?
Зберемо команду і зробимо все самі.
І ти одружишся із такою дівчиною?
Вона пролетіла пів світу,
бо прочитала якесь ім'я в довбаному записнику.
Та вона неврівноважена!
- Що? - Насправді вона дуже розумна.
І якщо я скасую наші плани, у неї виникнуть підозри.
Вона дізнається, що ми задумали. Тож обід, утрьох.
Що? Думаєш, мені це подобається?
Я попросив Мінді вдати тебе, але вона в ліжку,
дивиться аргентинські серіали.
Вона тобі подобається?
- Я її кохаю. Вона буде моєю дружиною. - Тоді я з нею не обідатиму.
Якщо ти її кохаєш, то скажеш, що брехав про тітку,
і що насправді в тебе тут роман з іншою,
і що ти скасовуєш весілля.
Бум! Готово, кінець.
Вона стане моєю сім'єю, Хаво. І твоєю також.
Вона прийде на обід.
А тоді полетить додому, нічого не підозрюючи.
Потім ми знайдемо Гітлера, уб'ємо його - і кінець.
Я повернусь до Парижа, одружуся з Кларою, ми постаріємо
разом, нудні і щасливі. Ось як все буде.
- Ось що зі мною трапиться. - Ні. Це трапиться із Семом.
- Не з тобою. - Ти знала про мене.
Навіть після її смерті. Але так і не зв'язалася зі мною.
Це найменше, що ти можеш зробити.
- Я приготую курку. - Я замовлю столик.
З родиною знайомляться не так. Я приготую курку.
Нехай буде курка.
- Що нам робити, Бізе? - Я скажу, що нам робити.
Ми почастуємо їх кулями на Марсі.
Знято.
Дуже добре. Гаразд, йдемо далі.
Чудовий дубль. Гаразд, думаю, ми завершили.
Я буду у трейлері.
Думаю, ми завершили. Чудовий дубль.
Кулі на Марсі.
ЛОННІ ФЛЕШ
Відваліть.
Ні!
- Якого дідька? - Забирайтеся. Ну ж бо.
Забирайтеся.
Що за чорт? Хто ви в біса такий?
Хто ти в біса такий? Поглянь на це все!
Твоє місце у свинарнику, йолопе.
- Я викликаю охорону. - Та пішов ти.
- Якого біса, чуваче? - Я і є охорона, ясно?
Клич кого завгодно, мені чхати.
Ти допився до втрати пам'яті,
відкинув нас на 100 років назад своїми довбаними пригодами.
Поглянь на це. Ти нас ганьбиш.
Знаєш, як кажуть люди? Вони кажуть: «Типовий єврей».
Тебе ніхто не цікавить, крім тебе самого.
Хто ви в біса такий? І як ви сюди потрапили?
Твій дідусь був такий, як ти.
- Мій дідусь? - Суча примадонна.
Чеві Чейз єврейського театру.
Але, не зважаючи на свою довбанутість, він був великим актором.
Стривайте. Ви знали мого дідуся?
Особисто - ні. Що тобі про нього відомо?
Батько рідко про нього говорив.
Але твій дідусь був в'язнем у концтаборі.
Твій дідусь виступав кожного шабату, пізно вночі.
Найкращі твори. Шолом-Алейхем, Брехт, Шекспір.
«Чи єврей очей не має?
Чи єврей не має рук, нутрощів, чуттів чи вимірів?
Якщо вколоти нас, чи не тектиме кров?»
Звісно ж, охоронці викрили його. У нього вистрелили двічі. І вбили.
Але кожного шабату
він звільняв людей у тому блоці
і перевозив їх світ за очі.
«Кулі на Марсі 2».
Що це, трясця... Що це, трясця, таке?
Колись ти грав у «Гамлеті».
Ти грав у «Отелло». «Найкращий молодий актор нашого часу».
Що трапилось?
Не знаю.
Не знаю. Просто так сталося.
Ти внук Файвеля Флаженштейна.
Ти з того ж тіста, що й він.
Повір, я бачу його в тобі. І тебе я бачу, Леонарде.
Так. Бачу.
Я прийшов із пропозицією,
кращою за будь-яку роль у твоєму житті.
Дозволиш сісти?
Роби зі своїм життям що заманеться.
Але якщо хочеш брати в цьому участь, маєш бути тверезим. Заради нашої безпеки.
Заради її безпеки.
Я пройшов пекло.
Тобто ми в пекло не віримо, і це класно.
Але я пройшов нашу версію пекла.
Коли я вживав минулого разу, то був під кайфом щодня, щохвилини.
Пихтів, нюхав, облизував, поглинав
і висмоктував усе й усіх, щоб не бачити власного обличчя.
Щоб забути власне ім'я. Щоб забути, що я самотній.
Тоді, одного разу, до мого трейлера прийшов старигань
і почав розповідати історію про мого дідуся,
про те, яким він був героєм і що я - його частина.
Про те, як я міг бути таким, як дідусь.
Тож я наважився і долучився до сім'ї...
І я по-справжньому відчув, що я хтось.
Розумієш? Що я існую.
Та найкумедніше те,
що це все було брехнею.
Він не знав мого дідуся.
І тепер я усвідомлюю, що й мене він не знав.
Я бачив їх усі,
твої фільми.
Жахливі не ролі у твоїх фільмах, а твоя акторська гра.
Але одну роль, Лонні Флеше,
ти можеш зіграти добре, бо для неї ти народився.
Роль Леонарда Флаженштейна.
Тебе.
І я думаю, вона б погодилась. Від цієї ролі вона буде в захваті.
Роль, у якій вона буде в захваті від тебе.
Справжній ти.
Боже, ти й справді красунчик.
Це мене дратує.
- Треба знайти заїк. - Лонні.
Хава послала нас трьох не просто так. Я вам потрібен.
Коли ми приїдемо, ти почекаєш в авто.
То куди ми їдемо?
Я знаю, що не по документи.
Я побачуся із чоловіком,
якого вже дуже довго шукаю.
АНГЛІЯ 1976
Прийдіть, прийдіть праведні Радійте й торжествуйте
Прийдіть О, прийдіть сьогодні в Вифлеєм
Прийдіть і побачте
Во плоті царя янголів
Вони чули про гурт Kool the Gang?
Меєр Офферман.
Настоятелька вказала мені на вас.
Вона сказала, що в сиротинці потрібен новий дах,
котел і 20 нових ліжок.
А я зацікавлений у тому, щоб пожертвувати чималу суму.
Дуже щедро з вашого боку, пане Оффермане.
Офферман. Дякую.
Але дозвольте запитати:
навіщо такому типові, як ви, жертвувати гроші на церкву?
Такому типові, як я?
Це якому? Євреєві?
А навіщо такій жінці, як ви, жертвувати церкві себе?
- Перепрошую? - Ваш батько був євреєм.
Ісус був євреєм, так?
Не Ісус.
Ваш батько, Ребеко. Ваш батько.
Хірам Крейцер.
Ви досі його чуєте, чи не так?
Пронизливий звук парового двигуна, коли батько передає вас якійсь жінці
через вікно потяга.
Можливо, він сказав вам, що ви їдете відпочивати.
Коли ви зрозуміли, чому ваш батько це зробив?
Слухай сюди, миршавий стариганю.
Якщо думаєш, що я вагатимусь, чи відтяти твою довбешку
від твоєї сраної шиї перед цими вельми любими янголятами,
то дуже помиляєшся.
Дякую. Саме тому я тут.
Я прочитав твоє досьє. Оксфорд. Таємна служба розвідки.
Ми з колегами збираємо команду,
щоб покласти край мерзотним нацистським втікачам.
- Ніколи. - Перепрошую?
Ви запитали, коли я зрозуміла, що батько зробив для мене.
Відповідь: ніколи. Я мала померти разом із ним.
Я б краще померла з ним, лиш би побути в його обіймах на день довше.
Тож дякую, пане Оффермане. Мені шкода, що ваші зусилля марні.
Якщо бажаєш розплати і хочеш помститися за смерть батька,
то процесії й доброчинність не допоможуть.
Ти мусиш долучитися до цієї справи. Це єдиний вихід.
Твій батько посадив тебе на той потяг, лише щоб колись
ти змогла з нього зійти.
Не хвилюйся.
Я не хвилююся. Я єврей. Це мій звичний стан.
Агов!
- Агов? - Шалом!
Шалом, любий племінничку.
О, матінко. Ти, мабуть...
Клара. Дуже приємно познайомитися.
Лише погляньте.
Твоє файне личко ледь видно з-за всіх цих квітів.
Яка ж ти уважна!
Заходьте.
Це їхній готель.
Смакота! Дякую.
Це давній рецепт.
Упевнена, що ти такого ще не куштувала. Традиційна єврейська страва.
Рецепт прапрабабусі Сема. Немає нічого важливішого, ніж історія.
То ж, Хаво, чому Південна Америка?
Я деякий час мешкала в Лондоні,
а тоді переїхала сюди років десять тому, працювати.
Існує особливий клієнт, за яким я женуся вже багато років.
Неймовірно! Вам вдалося домовитися з ним?
Ще ні. Але ця погоня приносить мені задоволення.
Клара вивчає нейропсихіатрію в Сорбонні.
Вона претендує на серйозну посаду в найкращій клініці.
Нейропсихіатрія.
А чим займаються твої батьки?
Вони колекціонують мистецтво в Лондоні. Вони мають галерею на Севіл-Роу.
Колекціонують мистецтво.
Гарна розвага для багатих, правда?
Колекціонування. Брати щось, що тобі не належить,
і стверджувати, що воно твоє.
То коли великий день?
Десятого жовтня в Парижі.
Жовтень? Я так швидко тебе втрачу, Семе.
Зате ви отримаєте мене.
То це буде єврейське весілля?
Я досі маю таліт твого прадідуся.
- Я не вдягатиму таліт. - Чому?
Ти відречешся від того, ким ти є, бо одружуєшся із шіксою?
Зречешся того, за що боролися й помирали твої предки?
Твоя сафта, мабуть, у могилі перевертається.
Якщо Сем захоче єврейське весілля, я з радістю це вшаную.
За минулі півтора року я навчилася пекти халу.
Я співала «Дайєну». Влаштувала два седери. Я грала з дрейдлом.
Я слухала сурмління в шофар і мін'ян,
Комедійні виступи Ленні Брюса.
Я не хочу, щоб Сем зрікався того, ким він є.
Я кохаю його за те, хто він, включно із його походженням.
Я не знаю, ким ви мене уявляли, але я кохаю його, Хаво,
усім своїм серцем.
А він кохає мене усім своїм.
Він найдобріша, найніжніша,
найвідданіша людина, яку я знаю.
Колись і я була закохана.
Так закохана, що могла б виголосити схожу промову.
Його звали Зев. Ми познайомилися після війни.
Ми працювали в тій самій сфері.
Ми закохалися.
Ми були разом 20 років.
А тоді один із нас вирішив, що стосунки важливіші, ніж робота, а інший,
що ж, для неї
робота на першому місці.
Схоже, Зевові пощастило,
адже він мав можливість так довго вас кохати.
Може, вип'ємо ще вина.
- Мабуть, нам уже досить. - Ні, я не відмовлюся.
Але, чи можна шіксі спочатку скористатися туалетом?
Звісно, золотко. Іди тим довгим коридором.
Вона зачудова для тебе.
Добрий ранок. Я прийшла побачитися з батьком.
Я довго чекав.
Ви прийшли висповідати мене?
Ні.
Ні. Сповідатимусь я. Ви не проти?
Коли я була маленькою,
мій батько
посадив мене на потяг.
Той потяг мав відвезти мене в безпечне місце.
І він, мій батько, пообіцяв мені,
що колись він по мене приїде і я знову буду в його обіймах.
І ось я тут.
Я пройшла увесь цей шлях, увесь цей час,
бо мій батько збрехав.
Він пообіцяв мені, що колись ми знову побачимось,
і я прийшла запитати чому.
Я прийшла запитати, чому він збрехав, бо тільки вам це відомо.
Лише вам це може бути відомо.
Лише ви знаєте відповідь, бо ви і є відповідь.
Ви перетворили ту обіцянку на брехню,
коли застрелили мого батька в Берґен-Бельзені 2 липня 1943 року.
Чи не так, гер Мунц?
Мені дуже шкода.
Вітаю.
Чим можу допомогти?
Мене звуть Антоніо Коста.
Це мої клієнти: Кейт і Геміш Г'юс.
Вони нещодавно придбали дім для відпочинку неподалік
і шукають меблі для нього.
Боюся, сьогодні ми зачиняємося раніше.
Ми швиденько на все подивимося.
Можна скористатися вбиральнею? Ми довго сюди їхали.
Вона там.
- Обережно з цим. - Розслабтеся.
Ні!
Що це таке?
Ми не знаємо.
Вони не Гітлера переховують. А сраного Йозефа Менгеле.
«Ангел Смерті», де він?
Де Менгеле?
- Тут його немає. - Ґітто!
Говоріть. Де він зараз?
- Він помер. - Маячня.
Три місяці тому. Він поїхав відпочивати,
і коли він плавав, у нього стався інсульт, і він потонув.
Ми довго не знали, хто він, чесно.
Ми дізналися, як його звуть лише кілька років тому.
Коли він помер, ми звернулися до преси. Хотіли заробити на цій історії.
Так. А тоді нам зателефонувала старша жінка.
Вона пообіцяла, що приїде потягом і привезе $2 млн, щоб ми мовчали.
Ворон.
Маючи такі гроші,
ми могли б забути про роботу.
Хрін - важливий складник.
Якщо хтось каже, що не любить хрін,
тікай від тієї людини.
Для чого вам клітки?
Я підпрацьовую ілюзіоністкою, сонечко. Сем не розповідав?
Тітка Хава - артистка. Артистка-фокусниця.
А фото з камер спостереження,
карти, імена офіцерів СС, ножі й пістолети?
Так.
Ми ловимо нацистів.
Вона жартує.
Я не жартую. Саме цим ми і займаємося.
Ми полюємо на нацистів і стираємо їх з лиця землі.
Якщо Клара стане членом сім'ї,
вона має право знати, чим ми займаємося, Джоно.
Його звуть Джона, як того, що з китом. Джона Гайдельбаум.
Не знаю, звідки взялося «Сем Рабінов», але звучить непогано.
Кларо!
Не...
- Кларо! - Так буде краще.
Агов, я щось знайшов.
Один відстій.
Я ніколи...
Вони думають, що я немічна, стара.
Знаєш, звідки я знаю, що не стара?
Бо я мала постаріти з тобою.
Агов?
Ґраціас. Заходьте.
А щоб тобі...
Забирайся!
- Господи боже! - Дозволь усе пояснити. Дай мені хвилину.
- Я все поясню. - Ні. Чому?
Чому я маю тебе слухати, Джоно? Усе, що ти мені казав, - брехня.
- Хочеш знати правду? - Так.
Три роки тому я прокинувся посеред ночі
і побачив, як вбивають мою бабусю. Вона стекла кров'ю.
Я дізнався, що вона померла через те, що останній рік полювала на нацистів.
Дрібну стареньку жінку вбили нацисти, на яких вона полювала,
тому після її смерті я зайняв її місце.
Я знайшов того, хто її вбив. Знайшов ще десятки таких.
Де я був уночі?
Чому кричав уві сні? Чому змінив ім'я? Через усе це.
Бо це не має кінця.
Я тут, бо намагаюся покласти цьому край,
щоб прожити життя з тобою, жінкою, яку я кохаю.
Ні.
- На землю! Слухай, коли я скажу... - Джоно?
...до ванни. Вперед. Сховайся там і не виходь.
Джоно!
Джоно, відчиняй!
Джоно!
Агов, Джоно!
Джоно!
Спіймай мене!
Відійдіть! Геть з дороги!
Геть!
Пробач за мою поведінку.
Думаю, проблема в тому, що...
Я досі тебе кохаю.
Це кажуть наркотики.
Слухай, я можу кинути.
- Ти знаєш, що можу. - Ми не підходимо одне одному.
- Чому ти це кажеш? - Я не можу з тобою няньчитися.
Це важка праця, і я вже маю дитину, Лонні.
Мені нічого тобі дати.
Джо.
Ні! Відпусти!
Клара!
Кларо!
Ні!
Переклад субтитрів: Анастасія Хома
Творчий керівник Дмитро Восколович