Йодль співай У танці кружляй
Серед гір високих Пісне, лунай
Мукають радісно корівки
Дзижчать весело бджілки
Коник високо скоче Голуб тихо туркоче
- Молоко у відерко капає - Стріли лучники натягують
Мисливці до танцю поспішають
Увесь рід фон Клауссенів співає
Йодль співай У танці кружляй
Серед гір високих Пісне, лунай
Йодль співай У танці кружляй
Серед гір високих Пісне, лунай
АВСТРІЯ
Кінець.
Мамо, залишилося ще сім сторінок.
Ґергільдо, що я казала про «маму»?
Добре... няню.
Татко ніколи не читає нам казки, коли він удома.
Ваш татко - дуже зайнята людина.
Він багато подорожує.
Тому він і найняв мене.
Я чула, як пані Гіммельман казала, що він тебе найняв, бо він
«цицьки любить більше, ніж дупи».
Ґергільдо, іди вже, трясця, спати.
Я люблю тебе, няню.
І я тебе, маленька.
На добраніч, мамо.
Сер?
Мої історії більше не мають щасливого кінця.
Тому їхній татко більше не читає їм казки.
Зустрітися з вами - честь для мене.
Шість місяців - це довго. Я радий, що знову вдома.
Відколи померла їхня мати, нам було нелегко.
Я чув, що минулі кілька місяців були найщасливіші в їхньому житті.
У моєму також.
Я мріяла про цей день, відколи потрапила сюди.
Та мушу зізнатися, я приїхала не заради дітей.
Я тут для того, щоб одного дня наблизитися
до відважного Рольфа фон Клауссена і вкрасти його серце.
Вкрасти серце буквально, нацистику.
Кажи, де він. Я знаю, що він у Південній Америці.
- Кажи, як його знайти. - Я не розумію, про що ви.
Ти наглядав за експортом зброї через Сан-Паулу.
Ти віз зброю йому. Тепер кажи, де він.
Фройляйн...
Тату!
Пробачте.
Мамо?
МИСЛИВЦІ
Ти дзвонила?
Виглядаєш фігово.
- Добре, що я прийшов не з пустими руками. - Ти невчасно.
Позавчора я вбив Біффа Сімпсона в паризькому борделі.
Давнє лігво есесівців. Випустив кулю йому в обличчя.
Якщо ти прийшов висповідатися, то помилився адресою.
Сповідаються за гріхи.
Він намагався торгуватися. Казав, що якщо я його не вб'ю,
то він допоможе мені здобути більший приз.
Який?
Гітлера.
Ти ж не віриш...
Він заявив, що Гітлер втік «щурячими стежками» до Південної Америки.
- І які він мав докази? - Ми бачили докази. Пані полковник.
Маячня.
Яка жінка могла отримати такий високий чин?
Єва Браун скоїла самогубство в 1945 році, як і Адольф Гітлер.
- Звідки ти знаєш? - Гітлер помер, Джоно.
Хто сказав? Росіяни?
Вони знайшли й спалили його тіло? Ти в це віриш?
Айхман теж був мертвим, доки «Моссад» не знайшов його в Південній Америці.
Айхман, Менгеле, Штангль, Вільгельм Цухc.
Нацисти просто так не зникають. Вони не вбивають себе.
Перед смертю Біфф Сімпсон сказав: «Усі шляхи ведуть через Геную».
- До чого тут Генуя? - Я теж нічого не зрозумів.
А тоді я усвідомив, що Айхман втік з Європи через Геную.
Як і Йозеф Менгеле. У липні 49-го.
Моя людина дістала записи,
згідно з якими кораблі від Генуї до Буенос-Айреса були зафрахтовані
німецьким металургійним конгломератом «Ессен Індастріс».
Виявилося, що 29 квітня 1945 року «Ессен Індастріс» також найняли корабель
від Генуї до Буенос-Айреса.
Гітлер та Єва скоїли самогубство 30-го. Вони були на тому кораблі?
Серед імен було двоє членів екіпажу, які були відсутні в усіх списках.
Ерік Толманн і Фріда Толманн.
Засновника «Ессен Індастріс» звуть Клаус Райнгарт.
Фінансист нацистів.
Зараз він на волі, і, з усіх можливих місць, він живе...
- У Буенос-Айресі. - Очолює металургійну індустрію країни.
Я можу замовити літак. Полетимо туди - ніхто й не знатиме.
Якщо знайдемо Райнгарта, знайдемо і Гітлера.
Треба сказати федералам.
Та годі. Коли від розмови з федералами була якась користь?
Довбаний наказ мовчати про Біффа Сімпсона?
Рішення визнати єпископа Пренца невинним?
Чому ти прийшов? Чому до мене?
Бо сам я не впораюся.
І я знаю, що ти єдина, хто може мені повірити.
- Ти стрибаєш вище голови. - Навіщо ти мені телефонувала?
Чому ти зателефонувала мені, коли програла справу Пренца? Чому?
Може, тому, що ти усвідомила: правосуддя - це привілей,
даний небагатьом, і, можливо, ти шукала іншу стежку.
Знайдемо Гітлера -
і все, що ми зробили, все, чим ми стали...
не буде марним.
Це нарешті закінчиться.
Я думав, ти зрозумієш.
Я згодна.
Але нам двом це не під силу. Де твої друзі?
Ми з ними не спілкуємося.
Тоді говоритиму я.
З вами Татіана Суарес Піко і черговий випуск
«Кіно з Татіаною».
Зі мною кінозірка Лонні Флеш. Він розповість нам про новий фільм
«Вісім доріг до шабату».
- Ола, Лонні. - Бонжур, Татіано.
У «Восьми дорогах до шабату» ти граєш кілера-єврея,
який переживає кризу віри у спробах вбити вісьмох людей до вечора.
Минуло два роки - і ширяться чутки про номінацію на «Оскар». Дивовижно, так?
Відзнаки й нагороди - це чудово, але я знімаю фільми
для доньки швачки в Непалі, для хлопчика, чий тато працює на рибній фермі в Ємені,
для сина пастора Єпископальної церкви в Омасі, Небраска,
який скаже: «Може, коли я виросту,
то також стану кінозіркою-євреєм.
Мене надихають фанати».
Перепрошую.
Прем'єра «Восьми доріг до шабату» відбудеться у п'ятницю, 21-го.
БАРСЕЛОНА ІСПАНІЯ
- Дати хустинку? - Ні.
- Сльози - заслуга Сенді Майснера. - Я не про сльози.
У вас іде кров із носа.
Все гаразд. Дякую. Так. Ще побачимося, так? Дякую.
Бувайте, Лонні. Дякую.
Радий...
- Що ти робиш? - Сраний гівнюк!
Агов! Досить!
- Та що з тобою? - Що ти тут робиш?
МАРСЕЛЬ ФРАНЦІЯ
Прекрасно, мадемуазель.
Дуже схоже на ван Гога.
Тільки гарніше.
Не можна, щоб було гарніше, Армане.
Підробка має виглядати, як оригінал.
Есмі наповнює вам ванну.
А Жак сьогодні забере міс Маліку зі школи.
Армане, ти мене розпещуєш.
Мадемуазель...
Я намагалась їх зупинити, але вони наполягали.
Трясця, тільки не це.
НЬЮ-ЙОРК
Джейкобе, облиш гусячі какашки!
Маррі, завжди...
ВІДЕНЬ АВСТРІЯ
Помоліться за мене, сестро...
Відвали.
Він вирішив, що говоритиму я.
Обирай: тебе задушити чи запхати тобі голову в дупу?
Обожнюю, коли ти фліртуєш.
Ми маємо підстави вірити, що Гітлер досі живий.
ПРИВІТ, ВІЛЬГЕЛЬМЕ
Прощай.
Г-А-Й-М.
Фрондгайм. Так.
Мені шкода, сер. Ми не маємо записів із таким прізвищем у Коннектикуті.
- Сер, проектувальники готові. - Гаразд, Аннетт. Я вже йду.
Ми спростили дизайн, як ви й просили. Проводи дозволяють вводити більше даних,
які можна отримати з панелі інструментів.
Якого біса, Мідзушімо?
- Агов! Що ти, трясця, робиш? - Я випадково.
- Ти відкинув нас на три години. - Я випадково.
- Агов! - Знаєте що? Я йду звідси.
Вмажте йому.
Владнаємо це?
Облиште його!
НЬЮ-ЙОРК 1979
Вітаємо в «Сікрет Спрінклс».
Ви можете спробувати всі 50 кльових смаків.
- Так? Усі 50? - Якщо забажаєте.
Можна зі шматочками шоколаду?
А зі смаком чизкейка?
Скуштую зі смаком іриски.
Цікаво, кого вони шукають.
- А зі смаком карамелі? - Боже, ти щось нарешті вибереш?
Я можу спробувати всі 50 кльових смаків.
Правда ж, Пріє?
Поквапся, чуваче!
Я горлаю.
Ти горлаєш!
Усі ми горлаємо -
морозива вимагаємо.
Псих.
Зі смаком жуйки.
PEOPLE «ОСКАРОНОСНИЙ ЛЮБИМЧИК»
«Оскароносний любимчик».
Мушу сказати, ти нітрохи не змінився.
Ні, змінився. Я став ще неймовірнішим.
Може, зосередимося на тому, чому ми тут?
Думаєш, ти тут досі головний?
Ти що, не чула? Хто платить за літак кривавими грішми Меєра,
той командує.
Може, вже досить цієї дурні?
Годі!
Не можна, щоб через ваші сімейні баталії все пішло коту під хвіст. Ясно?
Це Клаус Райнгарт - німецький промисловець і колишній фінансист нацистів,
який зараз мешкає в Аргентині й очолює металургійну галузь країни,
заробляючи купу грошей.
Він усюди їздить з охороною, але у п'ятницю ввечері
він буде на грандіозному відкритті найстарішого оперного театру столиці.
Він допомагав фінансувати реставрацію.
Там ми його й схопимо. Живого.
Клаус вивіз Гітлера з Німеччини.
Клаус знає, де його знайти.
Ще одне завдання. Ще одне завдання -
і ми більше ніколи не побачимося.
То Джо ніхто не знайшов?
Я кілька років шукала Джо.
Він не хоче, щоб його знайшли.
«ОФФЕРМАН ВЕНЧЕРС»
ІНФОРМАЦІЯ ПРО ПРАЦІВНИКА
ВІЙСЬКОВА АДМІНІСТРАЦІЯ У СПРАВАХ ПЕРЕМІЩЕННЯ
ВІДСЛУЖИВ ТРИ ТЕРМІНИ У В'ЄТНАМІ
ЯК СТРІЛЕЦЬ У 35-Й ПІХОТНІЙ ДИВІЗІЇ
Гаразд.
Можете сісти.
Що ж, я міг піти в поліцію, пане Мідзушімо,
після того, що було вчора.
Для мене насильство неприйнятне.
Це палац, у якому створюють, а не руйнують.
- Серед моїх працівників дикунам не місце. - Я не можу знову втратити роботу.
Тому я й звільнив трьох дикунів, які на вас напали.
- Сер? - Мені дуже прикро за їхню поведінку.
Скільки вам було, коли вас вперше ув'язнили? Я прочитав ваше досьє.
- П'ять. - П'ять?
Я був у дитсадку в Сан-Франциско.
Я навчився читати в таборі.
Їх називали таборами інтернованих.
Так. Дві країни, два табори.
Багато у чому різні, та принцип однаковий.
Винищити нас. Знищити наш дух.
Що ж, я розумію вас, Джо.
Я вас розумію.
Юнак, якого на фронт у В'єтнамі відправила
країна, яка відібрала у нього усе.
Тому ваші руки трусяться.
- Мене не відправили. Я був добровольцем. - Чому?
Хотів бути, як батько.
Коли нас утримували в таборі,
він був на службі, і його вбили.
Знаєте, я запросив вас сюди
не лише щоб перепросити.
Я запросив вас, щоб попросити про допомогу.
Допомогу?
Нещодавно я дізнався, що одна людина з мого минулого досі жива.
Нацистський охоронець. Садист.
Жорстокий. Треба, щоб ви допомогли його знайти.
Чому ви просите мене?
Бо я знаю, коли переді мною вічний солдат-побратим, Джо.
Ваш батько також боровся з тими чудовиськами.
Боровся. Боровся з ними у Франції.
Боровся з ними в Німеччині. Дивився їм у вічі. Чорні й холодні.
Нацистські виродки.
Ваш батько загинув, звільняючи світ від цього лиха, Джо.
Але зло досі тут. Ви можете долучитися до цієї боротьби.
До нашого опору злу. Ви можете допомогти.
Як?
Станьте добровольцем.
АРГЕНТИНА 1979
Ми на місці, аміґо!
БУЕНОС-АЙРЕС
Заселіться, розпакуйтеся. Побачимося у фойє о 20.00.
Добридень. Вітаємо в готелі «Палладіо».
Схоже на місце, у яке ми потрапили в Римі.
Коли ми заблукали.
- Ми не заблукали... - Ти лиш хотів показати справжній Рим.
На головних вулицях фанати Флеша не давали б нам проходу.
На задвірках ми могли побути вдвох.
Ну ж бо. Тобі було весело. Погодься.
Піца була смачна.
Побачимося ввечері.
Так.
Одягни щось гарне, малий.
Спочатку треба стукати.
Ти ніколи не задумуєшся про Іспанію?
Про те, що ти зробив?
Я щодня думаю про того хлопця. Я щодня його бачу.
До зустрічі о 20.00.
Вітаю, це голосова пошта Сема.
Бонжур, Жаку. Це твоя кохана. Мій зануда-наречений поїхав геть.
Може, прийдеш і даси мені те, чого не може дати він?
Сподіваюсь, ти гарно проводиш час в Ізраїлі.
Я тут сиджу, у поті чола
готуюся до співбесіди із професором.
До речі, я за тобою нітрохи не сумую.
Подзвони мені. Кохаю тебе.
Гарпер-авеню 1430, Лос-Анджелес.
МІЛЛІ
- Меєре. - Лише погляньте!
Шалом, Симоне. Аж не віриться, правда?
Таки шалом. І як могло минути стільки часу?
Востаннє я тебе бачив на весіллі Етель Штайнберг.
- А завтра починається її шива, жалоба. - Ні.
Ось як довго ми були відсутні у життях одне одного.
- Але ти людина зайнята, Симоне. - Ні.
Що? Усунення Фрідріха Петера та його Партії свободи - це подвиг.
Не думаю, що людина, відповідальна
за знищення 13 000 євреїв в Україні,
заслуговує вести Австрію в нову еру.
- Браво, друже. - Ні, будь ласка. Я лиш виконую Божу волю.
- Пророк стоїть... - Ні, не пророк. Звичайний простак.
- Ходімо, друже. Сідай. - Так, звісно.
Скотт сказав, що ти хотів терміново зустрітися.
Я бачив його на 79-й вулиці,
він сідав у авто.
- Бачив кого? - Віктора Фрондгайма.
- Віктора Фрондгайма? - Так.
- Знайоме ім'я. - Я пам'ятаю його з табору.
Він був охоронцем із СС у блоці 11.
Якщо комусь вдавалося втекти,
по них слали його - і він завжди приносив їх у пащі.
Мертвих. Наче мисливський пес.
Скажи мені... Ти знаєш, куди він міг їхати?
До Коннектикуту.
Я так думаю. На авто були номери Коннектикуту.
Може, ти десь маєш інформацію щодо цього. Може, я б міг її переглянути.
Можливо, я міг би із чимось допомогти.
Ні.
Дуже дякую за пропозицію, але ні. Я б нізащо не змусив тебе до такого.
Робота землероба - не для принца.
- Будь ласка. - Залиш це мені.
Дякую за підказку, друже.
Я про це подбаю. Що скажеш?
- Ти зробиш це для мене? - Звісно.
- Ти Боже благословення. - Меєре, для тебе - що завгодно.
Прошу.
І якщо знову побачиш цього Віктора Фрондгайма, повідом.
Звісно. Пророче.
- Тримайся, друже. - Мазаль тов, щасти.
Скотте, глянь, чи ми маємо досьє на Віктора Фрондгайма.
Притримайте ліфт!
Як ви й казали. Те інше досьє також там.
Молодець. Ось.
За клопіт.
Я не найманець. Я доброволець.
Я помираю від цікавості. Що вони з тобою зробили?
Бо тебе не впізнати, друже.
Мої батьки теж хотіли мене виправити. Соціальні працівники, групова терапія.
Я розкаювався, плакав.
...важка праця і вдосталь любові змінюють людину.
Проте це не спрацювало.
То між нами, приятелями...
Просто цікаво. Ти це вдаєш?
Мені можеш зізнатися. Я триматиму рот на замку.
Вона там.
Я підвів вас у Нью-Йорку.
Чому ви мене привезли?
Зніми черевики. Вони брудні.
Коли я вперше побачила Адольфа, то була дитиною, а він - богом.
Орлом.
На золотих крилах він ширяв над усією землею.
На твоїх штанях болото.
Зніми їх.
Коли він причарував мене, я була дитиною. Сімнадцять. Я була гімнасткою.
Досягла успіху. Йому це подобалося.
Майка.
Пам'ятаю нашу з ним першу ніч у його квартирі в Мюнхені.
Я пробралася до його ліжка, до ліжка орла.
Там він не був богом.
Він був малий, млявий,
лисів, пітнів і був жалюгідний,
але всі решта досі бачать орла. Мене вони не бачать.
Тебе привезли, бо ти бачиш мене. Завжди бачив.
Я заслуговую бути побаченою.
Він більше не може рухатися вперед. Зате я можу.
Я знаю, як нам завоювати владу.
Помийся.
Тепер ми нарешті можемо все почати. По-моєму.
Шоу починається.
Знайдемо Клауса Райнгарта - знайдемо Гітлера.
Охоронці Клауса слідкуватимуть за ним.
Позбудемося їх - і Міллі схопить Клауса.
Бос каже, що ти можеш іти на перерву.
Будь ласка, сер.
Номер 88.
Агов!
Ну ж бо, ваш вихід.
Не займайте мене. Що ви робите? Агов! Що ви... Ні.
Агов! Годі!
Дідько.
Постав його.
Тікайте.
Ми вас шукали, Клаусе.
Ґуте нахт, виродку.
Нацистський вилупок!
- Що в ньому і для кого він? - Не знаю.
- Куди ти його везеш? - Відвали!
Кажи, інакше вб'ю. Для кого це?
Недоумок.
- Опусти пістолет, Джоно. - Гаррієт, що ти в біса робиш?
- Я сказала, опусти довбаний пістолет. - Що ти робиш?
Переклад субтитрів: Анастасія Хома
Творчий керівник Дмитро Восколович