‫אבל אלה עולים שישה ב-49 סנט.‬
‫ואלה חמישה בדולר. זה יקר מדי.‬
‫היית מצפה שיהיו זולים יותר.‬
‫לפני שנה‬
‫חמישה בדולר? שתקבלי עשרה בדולר.‬
‫אולי אכין פאי.‬
‫אנסה את זה. אני אקנה...‬
‫בוא נלך.‬
‫אנחנו צריכים ללכת.‬
‫קונה מלונים בשוק...‬
‫כאילו שהוא שייך לעולם הזה.‬
‫טוב, אעשה כל שיחת טלפון שתידרש.‬
‫אנשי הקשר שלי יקבלו התראה.‬
‫אערב את ראש העיר עצמו.‬
‫לדברייך, המשרד שלו לא ענה לפניות ממך?‬
‫לא.‬
‫טוב, תהיי בטוחה שכשאני אצלצל,‬
‫הם יענו לי.‬
‫לא הייתי באה אילו היה לי לאן לפנות.‬
‫אני מאושר שאת פה.‬
‫שלושים שנה והנה את.‬
‫זה הגורל.‬
‫קראתי עליך בעיתונים לאורך השנים.‬
‫ועכשיו להימצא פה ב...‬
‫בחדר הגדול הזה...‬
‫הוא גדול במקצת מהדירה שלנו ברחוב בולסלי. כן?‬
‫הוא גדול יותר,‬
‫אבל הוא גם ריק יותר.‬
‫אתה יודע, זו אחת מזוועות המלחמה,‬
‫איך שזוכרים אנשים.‬
‫אצלי,‬
‫איבדתי את כל התמונות של אבי ואימי.‬
‫נותרו מהם זיכרונות קטנים כעת.‬
‫רק הסנטר שלו והריסים שלה.‬
‫נמש.‬
‫אימא שלי,‬
‫אני רואה רק את הנמש שלה.‬
‫אבל אתה...‬
‫אותך, חשבתי... שלעולם לא אשכח,‬
‫ואיכשהו אתה נראה...‬
‫אתה שונה מכפי שזכרתי.‬
‫הזדקנו, רות.‬
‫נכון.‬
‫התעייפנו.‬
‫זה נכון.‬
‫השתנינו.‬
‫איזה קטע.‬
‫הבטתי בזה. תראי.‬
‫מלאכת ידי האיומה, כן?‬
‫כן, מלאכת ידך האיומה.‬
‫זה מתארך מעבר לדיו‬
‫ועמוק יותר מהעור, מאיר.‬
‫הרביתי לחשוב על היום הזה,‬
‫כי רציתי לומר לך המון דברים.‬
‫המון דברים.‬
‫ונסעתי באוטובוס. נסעתי בכל הרחובות האלה,‬
‫כל השנים האלה,‬
‫ועכשיו אני פה,‬
‫ונורא קשה לי...‬
‫חשתי עצבות עמוקה כשעזבת,‬
‫בגלל מה שחשבת שהיצור ההוא הכריח אותך לעשות.‬
‫אבל רק מכתב ושרשרת?‬
‫למה לא יכולת לשתף אותי ביגונך?‬
‫רציתי, אבל...‬
‫אילו...‬
‫חלקנו בנטל,‬
‫אני לא יודע, איכשהו הוא היה כבד יותר.‬
‫כשנעמי נולדה, בתנו היפה,‬
‫כל העצבות שחשתי הפכה לכעס.‬
‫היא הייתה שלך.‬
‫איך יכולת לעזוב?‬
‫גם אני שרדתי את המלחמה, מאיר.‬
‫למה נותרתי לגדל אותה בגפי?‬
‫רות, בבקשה.‬
‫כשהיא מתה,‬
‫כל האור בעולמי נמוג.‬
‫ובמהרה לא חשתי דבר.‬
‫ולמה לי לחוש? מה היה לחוש?‬
‫ידעת שהבת שלנו מתה? ידעת?‬
‫ידעתי.‬
‫אז למה לא באת אליי?‬
‫כי את יודעת איזה דברים עשיתי.‬
‫כן, אני יודעת איזה דברים עשית למעני, כדי להציל את חיי.‬
‫אני יודעת מה עשית.‬
‫כשהבת שלנו מתה,‬
‫נכנס לחיי אור חדש.‬
‫הבן שלה, ג'ונה.‬
‫וחזרתי להרגיש.‬
‫הרגשתי שעם הילד הקטן הזה, הרגשתי שהכול יהיה כשורה.‬
‫אני מדברת על הנכד שלך.‬
‫ולמרבה הצער, הוא דומה לך.‬
‫לא השיער או העיניים, אלא האור.‬
‫יש בו האור שהיה בך פעם.‬
‫ולא ארשה להם לכבות אותו.‬
‫לא לאיש בשוק, לאף אחד.‬
‫לא כמו שהם עשו לך, מאיר.‬
‫אגן עליו לעד.‬
‫אני לא יודעת למה סיפרתי לך את הדברים האלה.‬
‫לא אומר יותר דבר.‬
‫אז אולי נוכל לשבת פה בשקט,‬
‫בדממה, ורק...‬
‫מה את חושבת?‬
‫איזה חדר גדול זה.‬
‫איזה חדר גדול וריק.‬
‫איזה קטע, מאיר.‬
‫איזה קטע.‬
‫ציידים‬
‫מאיר!‬
‫אני פה, מאיר. תפסתי אותך.‬
‫מאיר.‬
‫מאיר, אני פה.‬
‫מאיר, תתעורר.‬
‫אני מצטערת, אימא.‬
‫מבצע מהדק נייר?‬
‫הרייך הרביעי?‬
‫ובמו ידייך שרפת מפעל מלא בנאצים‬
‫לפני שיוכלו להפיץ נגיף ב...‬
‫- סירופ תירס? - נכון.‬
‫הכול כי אתם, מניאקים לבנים זקנים, הבאתם את הנאצים האלה לכאן.‬
‫דחפתם את השניצל הווינאי שלהם לגרוננו העמוק מעבר לים.‬
‫יש לך חתיכת לשון חלקלקה בפה שלך, מוריס.‬
‫תודה. היא לא בגודל כפית הכסף שבפיכם, רבותיי.‬
‫העניין הוא, חמודה, שהכול מתמצה בהוכחה.‬
‫וכל מה שיש לך זה מפעל שרוף‬
‫והרוצח של ילד מהשכונה בחנות קומיקס.‬
‫השאר הן שמועות.‬
‫כמו אנשים ירוקים קטנים באזור 51.‬
‫הסוכן גרימסבי יאשר הכול.‬
‫ובכן, הסוכן גרימסבי פרש הבוקר, יקירתי.‬
‫נדמה שהוא ארז ועזב את העיר.‬
‫ובחיי, על אף שניסינו,‬
‫לא איתרנו אותו, חרף כל מאמצינו.‬
‫תודה שבאת, הסוכנת מוריס.‬
‫אנחנו מעריכים את...‬
‫ההשקפה שלך לגבי האירועים.‬
‫ו...‬
‫תשמרי את זה בשקט.‬
‫השערות כה פרועות גורמות לבסוף יותר נזק מטוב,‬
‫לכל המעורבים.‬
‫מאיר.‬
‫מאיר...‬
‫היי.‬
‫מתעופף מגשר דפוק ושורד.‬
‫תראה אותך.‬
‫קיבלת פרחים מכל ראש עיר חי של ניו יורק,‬
‫יש שם ראשי ממשלות.‬
‫נשיאים דפוקים, אני בטוח.‬
‫תראה אותך.‬
‫מה שלומך? אתה בסדר?‬
‫אני צריך לנוח.‬
‫כן, טוב.‬
‫אם אתה צריך משהו, רק...‬
‫אני יכול להביא לך משהו אם אתה צריך.‬
‫אתה בסדר?‬
‫אני לא במצב לקבל אורחים, טוב?‬
‫אורחים? טוב. כן, אורחים.‬
‫אני הנכד שלך. על מה אתה מדבר...‬
‫- זה בסדר. - טוב. בסדר.‬
‫טוב. פשוט אלך.‬
‫אלך. לא, זה בסדר.‬
‫אני...‬
‫מה?‬
‫חשבתי‬
‫שזה אתה.‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫הארייט יותר מדי...‬
‫אימפולסיבית.‬
‫ולוני טמבל מדי. ו...‬
‫ג'ו, הוא רדוף מדי.‬
‫רוקסי אידאליסטית מדי.‬
‫ומינדי...‬
‫מינדי טרודה מדי.‬
‫זה היה אמור להיות אתה.‬
‫זו זכות האבות שלך.‬
‫זכות האבות שלך, המורשת שלך,‬
‫לעשות את מה שהכרחי.‬
‫להנהיג‬
‫את המצוד.‬
‫להנהיג אותו.‬
‫אני לא מבין. עשיתי משהו לא טוב?‬
‫מה עשיתי לא טוב? אני לא קולט.‬
‫היית צריך להרוג אותו, ג'ונה.‬
‫הייתה לך הזדמנות.‬
‫להרוג אותו?‬
‫מילי הייתה שם. היא הייתה ממש שם.‬
‫- מטר וחצי ממני. - תירוצים,‬
‫- תירוצים. - הוא בכלא כעת.‬
‫הוא מאחורי סורגים.‬
‫גם הזאב היה.‬
‫מאחורי הסורגים.‬
‫אבל מה? הוא יתסוס שם,‬
‫והוא ישתחרר שוב לפני שתדע.‬
‫ג'ונה,‬
‫איזה ילד יפה.‬
‫חשבתי שאתה כמוני.‬
‫אבל אני רואה את זה ברור.‬
‫אתה ילד.‬
‫רק ילד.‬
‫- לא, אתה טועה. - כן.‬
‫אני יכול לעשות מה שהכרחי. אני...‬
‫אני יכול להנהיג את המצוד. אוכל להיות כל מה שעליי להיות.‬
‫- אצליח לעשות את זה. - לא הצלחת.‬
‫כשזה היה הכי חשוב, לא הצלחת.‬
‫איך היה עליי לדעת את זה?‬
‫- כל הזמן הזה הייתי... - דיבורים הם פעוטים.‬
‫מעשים הם אדירים.‬
‫מאיר, אם רק תקשיב לי.‬
‫תשמע אותי עד הסוף, את נקודת המבט שלי.‬
‫דיבורים הם פעוטים,‬
‫מעשים הם אדירים.‬
‫- אתה מוכן... - אני רוצה להיות לבד כעת.‬
‫- אבל אתה יכול רק... - עליי להיות לבד כעת.‬
‫תלך.‬
‫תן לי לנוח.‬
‫בום.‬
‫אימא של בוטי חזרה לאכול סוף סוף.‬
‫לדברי אימא שלי.‬
‫אכלה פרוסה ראשונה של פאי הדרים אחרי שעצרו את המניאק.‬
‫כלומר, זה משהו.‬
‫יכולתי להרוג אותו.‬
‫יכולתי להרוג אותו כשהייתה לי...‬
‫הייתה לי הזדמנות ואני...‬
‫לא ניצלתי אותה.‬
‫מאיר לא היה מסוגל אפילו להביט בי.‬
‫אפילו לא להביט לעברי.‬
‫בעיקרון, הוא אמר שאני פחדן דפוק.‬
‫פחדן?‬
‫אתה יודע שאמרו אותו דבר על ספיידרמן.‬
‫ועל ג'ין גריי.‬
‫ועל דיק גרייסון.‬
‫עד שהרגו את הרשע הגדול המזדיין.‬
‫והוכיחו את עצמם.‬
‫חרא! אימא שלי תהרוג אותי.‬
‫אמרתי לה שאסיים לארוז עד 9:00.‬
‫אתקשר אליך, טוב?‬
‫- כן. - אתה בסדר?‬
‫כן. נתראה.‬
‫תיקים על הזאב? מה מצאת בהם?‬
‫לא הרבה.‬
‫סבתא שלך לקחה את התיקים.‬
‫כמה משונה.‬
‫כתום.‬
‫כתום זה‬
‫פרחי טגטס.‬
‫טיגריס בנגלי.‬
‫ליל כל הקדושים.‬
‫עלי שלכת מתפוררים.‬
‫גשר שער הזהב.‬
‫פשטידת דלעת.‬
‫אצל הבודהיסטים,‬
‫צבע ההארה.‬
‫מצב השלמות הגבוה מכול.‬
‫אצל ההינדים,‬
‫צבעם של הנוודים הקדושים.‬
‫ובאנגליה האליזבתנית,‬
‫הוא נשמר לאצילים בלבד.‬
‫חלקו אדום, חלקו צהוב.‬
‫אף אחד מהם לא מולך במלואו, ולא אריס במלואו.‬
‫כמה משונה.‬
‫אז...‬
‫ליצנית שחורה,‬
‫מה את עושה פה בכס מלכותי?‬
‫באתי להציע לך הצעה.‬
‫הקלה בעונש על רצח הצעיר מחנות הקומיקס,‬
‫אם תסכים להעיד על הרייך הרביעי.‬
‫הם משתיקים אותך, נכון?‬
‫אז...‬
‫אני הסיכוי האחרון שלך,‬
‫להוכיח את סיפורך,‬
‫לכן את מעוניינת בסחר חליפין.‬
‫בחיי.‬
‫לו רק היה שומע אותך הילד היהודי מתחייבת להפחית מעונשי.‬
‫הוא יהיה מאוכזב נורא.‬
‫העניין הוא,‬
‫שאני לא אגיד לאיזו כלבה שחורה מונגולואידית‬
‫שום דבר שהוא.‬
‫אני מניחה שההפסד הוא שלך.‬
‫מילי...‬
‫אני שמח מאוד‬
‫שהשארתי אותך בחיים מחוץ לחנות הצעצועים.‬
‫כי יום אחד,‬
‫כשאהיה מכוסה בדמה של החברה שלך מריה,‬
‫ויהיה לי סכין,‬
‫אותו סכין ששימש אותי לבתר אותה לגורמים,‬
‫צמוד לגרונך,‬
‫את תביטי לאחור ותקלטי‬
‫שהיית צריכה להרשות לילד להרוג אותי באותו יום.‬
‫בחיי,‬
‫אני מקווה שאזכור להביא מצלמת פולארויד,‬
‫כי את המבט על פנייך‬
‫ארצה לשים בספר הזיכרונות שלי.‬
‫איפה לעזאזל התיק? קדימה.‬
‫קדימה. זין.‬
‫כל דבר על הזאב.‬
‫הזאב.‬
‫הם שמעו סיפורים שבעלות הברית קרובות.‬
‫ואז הם באו.‬
‫המלאכים בירוק.‬
‫ולראשונה מזה שנים‬
‫טעמנו את טעם החופש.‬
‫ינואר 1945‬
‫ושם, מאז הלילה שבו הוא הקריב את עולמו למעני,‬
‫ראיתי אותו שוב.‬
‫מאיר.‬
‫- מאיר. - רות.‬
‫מאיר שלי.‬
‫שק עצמות ובשר.‬
‫ואז ראינו אותו.‬
‫המפלצת שלנו, הגולם שלנו.‬
‫הזאב,‬
‫נעצר לבסוף בידי הסובייטים.‬
‫העברנו חודשים בשיקום במחנה העקורים,‬
‫בזמן שהנאצים נרקבו בתאים מעברו השני של המחנה.‬
‫והנה הוא, אהובי.‬
‫איש האור הזה,‬
‫חשוך כעת.‬
‫הוא סבל מאותו סיוט,‬
‫לילה אחרי לילה.‬
‫מה יש?‬
‫אותו חלום.‬
‫אני צועד אל תאו, מעבר למחנה,‬
‫אני שולף אותו ליערות,‬
‫אני מוריד את הזאב על ברכיו ו...‬
‫ו...‬
‫אני אומר עליו תפילת קדיש.‬
‫למה?‬
‫למה לבזבז את נשימתך על תפילה למענו?‬
‫למה להפגין רחמים כלפי המפלצת?‬
‫אני חייב להתפלל עליו...‬
‫לפני שאהרוג אותו.‬
‫אלה המפלצות שבקרבנו‬
‫שראויות לתפילה יותר מכול.‬
‫ואז אני הורג אותו.‬
‫אני לוקח אותו מהעולם הזה,‬
‫כך שהוא לא כלום,‬
‫כך שהוא שום דבר.‬
‫הזאב ייחל מאז ומעולם להיות מאיר.‬
‫הוא למד כל מה שיש לדעת עליו,‬
‫חוץ מהדברים שאי אפשר ללמד.‬
‫ומשום שהוא לא יכול היה להיהפך לו,‬
‫הוא ניסה להרוג את מה שייחד את מאיר כל כך.‬
‫נשמתו.‬
‫האור שלו.‬
‫ובאותו רגע הבנתי‬
‫שהזאב הצליח.‬
‫וכך נדרתי לעצמי נדר‬
‫שאני נושאת עד עצם היום הזה,‬
‫שנים אחרי שמאיר עזב אותי וברח באותו ארבעה בנובמבר הרה גורל.‬
‫אמצא את הזאב‬
‫ואעשה צדק,‬
‫עד שהוא יהיה לא כלום.‬
‫שכן זו חובה מהעבר.‬
‫זה עניין שבנשמה.‬
‫"עניין שבנשמה."‬
‫קדימה, תאכל קצת.‬
‫הוא מרפא את כל מכאובי הגוף וענייני הנשמה.‬
‫תכתבי את זה באחד מספרי הבישול שלך.‬
‫מרק עוף‬
‫לכל הרוחות.‬
‫כל דבר על הזאב.‬
‫איפה אתה? נו כבר.‬
‫וילהלם צוכס‬
‫צוכס.‬
‫סודי‬
‫נו כבר.‬
‫דוח מעצר של כוחות הברית על אויב שבוי‬
‫עיסוק אזרחי מנתח ראשי‬
‫רשימת אס-אס.‬
‫צוכס.‬
‫"נמלט בארבעה בנובמבר 1945".‬
‫שנת 1945.‬
‫"נעדר".‬
‫נמלט בנובמבר.‬
‫העביר את כל נכסיו לפרידריך מאן.‬
‫שם בדוי.‬
‫פרידריך מאן.‬
‫שם בדוי.‬
‫פרידריך מאן.‬
‫צוכס.‬
‫פרידריך מאן.‬
‫הזאב.‬
‫יצירת זהות חדשה.‬
‫שם בדוי.‬
‫פרידריך מאן.‬
‫מרפאת הולוורתי, קרנץ ומאן עור וקוסמטיקה‬
‫תורים רות היידלבאום‬
‫מצאת אותו,‬
‫נכון?‬
‫איזה שם תרצה לכתוב בדרכון?‬
‫מה לגבי...‬
‫בוריס פרודסקי?‬
‫אבל זה השם שלי.‬
‫אסור שיהיו קצוות פתוחים, חבר.‬
‫מה שלומך, הסוכנת מוריס?‬
‫מי את לעזאזל?‬
‫אליזבת הנדלמן, חברת קונגרס.‬
‫חברת קונגרס?‬
‫אפילו המשרד שלי גדול יותר מקופסת הנעליים הזאת.‬
‫מנהטן היא לא מה שהייתה, מה?‬
‫כדאי לך לעבור לברוקלין.‬
‫סליחה, מה את עושה פה?‬
‫שמעתי על העדות שלך היום,‬
‫על הנאצים שכביכול מתרוצצים בקרבנו.‬
‫תראי, אם באת להגיד לי לשתוק,‬
‫- הנסיעה שלך מבוזבזת. - באתי לומר לך ששמעתי אותך,‬
‫הסוכנת מוריס.‬
‫אני יודעת הכול על מבצע מהדק נייר.‬
‫אני יודעת על הסוכן גרימסבי.‬
‫אני יודעת על נאצים שגרים בארה"ב.‬
‫אני מהיהודים הספורים בקונגרס,‬
‫מוסד שנבנה לעור לבן ודם כחול.‬
‫זמן רב חיפשתי דרך להעמיד את האנשים האלה לדין,‬
‫ואני חושבת שהחיפוש שלי תם.‬
‫תשמעי, לא התכוונתי לצוד נאצים דפוקים,‬
‫התקדמתי בחקירה. איתרתי רוצח.‬
‫ויש בהיכלי המוסדות האלה אנשים‬
‫שמשתפים פעולה, שסייעו לפושעי מלחמה בדבר עבירה.‬
‫- זה הקרב שעליי לצאת אליו. - זה קרב שתפסידי בו.‬
‫אני מציעה לך דרך אחרת.‬
‫לצוד את המפלצות עצמן.‬
‫ליצור כוח משימה שיאתר ויתבע נאצים בארה"ב ומעבר לים.‬
‫אני אגייס מימון.‬
‫זה יהיה מחוץ למכ"ם, איש לא ידע על זה,‬
‫חוץ ממך וממני, וצוות לבחירתך.‬
‫זה יהיה הולם, לא כן?‬
‫אישה שחורה ונקבה יהודייה‬
‫יהפכו לחלום הבלהות של הנאצים.‬
‫אז...‬
‫מה את אומרת?‬
‫האנטר סמית לד"ר מאן.‬
‫כדאי שתיזהר, בחור צעיר.‬
‫אם הזקנות הבלות מהאפר וסט סייד יגלו שיש פה ילד,‬
‫הן ינסו לנעוץ בך את ניבי החרסינה שלהן ולמצוץ את דמך.‬
‫אז...‬
‫מה אוכל לעשות למענך?‬
‫אני מנחש שלא שאיבת שומן או מתיחת פנים.‬
‫כן, אני רק...‬
‫נקלעתי לאחרונה לתאונה ו...‬
‫אני לא רוצה שתישאר צלקת.‬
‫טוב, בוא נעיף מבט.‬
‫בוא. תשב.‬
‫- כאן? - כן.‬
‫זה בוצע במיומנות רבה.‬
‫כן? לא אמורה להישאר צלקת.‬
‫אוכל לוודא את זה.‬
‫אני טוב בהסרת צלקות.‬
‫אין סיבה לדאגה.‬
‫בסדר.‬
‫מתחילים.‬
‫בוא נראה.‬
‫אתה תרגיש צביטה קלה.‬
‫מוכן?‬
‫ושוב.‬
‫ושוב. עוד אחת.‬
‫זהו. כן?‬
‫אתה מרגיש את זה?‬
‫- כן. קצת. - יופי.‬
‫אז מתחילים.‬
‫אתה גרמני?‬
‫כן, נולדתי שם.‬
‫המשפחה שלי משם.‬
‫היית שם בזמן המלחמה?‬
‫אכן הייתי.‬
‫ד"ר מאן, גברת וורת מוכנה.‬
‫סיימתי פה.‬
‫אז...‬
‫אין יותר צלקות.‬
‫האחות שלי תלווה אותך החוצה.‬
‫למה?‬
‫- למה? - אתה...‬
‫אתה הרגת את הילד בחנות הקומיקס?‬
‫אבל אנחנו... השכבנו אותך לישון כל לילה.‬
‫חיבקנו אותך ונישקנו אותך.‬
‫תמיד אמרנו לך שאנחנו גאים בך.‬
‫- צפית בסרטים מצוירים ואכלת אוראו. - אולי פשוט...‬
‫וקיבלת את מנורת הלבה שרצית.‬
‫ואהבנו אותך.‬
‫אז למה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אני לא...‬
‫אני יודע...‬
‫אני צריך עזרה.‬
‫זה...‬
‫זה גיהינום פה.‬
‫זה גיהינום! אימא.‬
‫נשכור לך עורך דין, יקירי,‬
‫ונוציא אותך מהמקום הזה.‬
‫נשיג לך את העזרה שאתה צריך. טוב?‬
‫- טוב? - טוב.‬
‫אולי תביאי אחד מאותם...‬
‫עורכי דין יהודים.‬
‫האנשים שלהם אומרים שהם הכי טובים.‬
‫אתה מסמולנסק?‬
‫למה עזבת את המדינה הטובה בעולם לטובת אמריקה?‬
‫נסיעת עסקים.‬
‫ברה"מ‬
‫ברוך שובך.‬
‫טוב להיות בבית.‬
‫מה יש?‬
‫- מה יש? - יש לי משהו.‬
‫יש לי משהו בשבילך. טוב?‬
‫- מה? - תראה.‬
‫"דיבורים הם פעוטים, מעשים הם אדירים", נכון?‬
‫- נכון? - מה הם...‬
‫מה אתה אומר, ג'ונה?‬
‫מה?‬
‫- מה? - מצאתי אותו.‬
‫- מצאת את מי? - מצאתי אותו.‬
‫הזאב.‬
‫אוי אלוהים.‬
‫זה הוא.‬
‫בוא.‬
‫מצאתי אותו, לעזאזל!‬
‫כולו שלך, סבא.‬
‫כולו שלך.‬
‫בבקשה.‬
‫שלושים שנה חלמתי על זה.‬
‫זעקתי לרגע הזה.‬
‫שלושים שנה.‬
‫הפרצוף הזה,‬
‫העיניים האלה,‬
‫הידיים האלה.‬
‫שלום, וילהלם.‬
‫היי. לא תרצה לשמוע מה יש לחרא הזה להגיד?‬
‫מה הוא יכול להגיד?‬
‫אילו מילים הוא יהגה שיהיו בעלות משמעות?‬
‫מה שעשית,‬
‫מה שהיית...‬
‫שלושים שנה,‬
‫וכל הזמן הזה...‬
‫כל הזמן הזה האמנתי שאתה החשכה.‬
‫החשכה שחשים,‬
‫כמו שאלוהים חש בה.‬
‫החשכה שרואים,‬
‫כמו שהמצרים ראו אותה.‬
‫ועכשיו תהיה‬
‫מה שתמיד נועדת להיות.‬
‫שום דבר.‬
‫זה אתה!‬
‫כן.‬
‫כן, וילהלם.‬
‫זה אני.‬
‫לא אמרת את זה.‬
‫מה?‬
‫קדיש.‬
‫לפני שהרגת אותו, לא אמרת את זה.‬
‫חיה כזאת‬
‫ראויה לתפילה, ג'ונה? לא ולא.‬
‫לא מתפללים עליו.‬
‫"אלה המפלצות‬
‫"שבקרבנו שראויות לתפילה יותר מכול."‬
‫מפלצות ראויות לתפילה?‬
‫מי אמר את זה? אחת מחוברות הקומיקס שלך?‬
‫אתה...‬
‫אמרת את זה. אתה אמרת את זה.‬
‫- אני אמרתי את זה? - היה לך אותו סיוט כל לילה.‬
‫סיפרת לסבתא שלי.‬
‫זה היה במכתבים שלה.‬
‫כשתמצא אותו, עליך להתפלל עליו לפני שתהרוג אותו.‬
‫אמרת את זה.‬
‫נו, כמובן, אבל...‬
‫מה? אתה לא זוכר?‬
‫ג'ונה...‬
‫היה לך סיוט חוזר. איך אתה לא זוכר את זה?‬
‫טוב,‬
‫זה היה מזמן, ילדון.‬
‫אתה יודע, כשמזדקנים...‬
‫קשה יותר לזכור.‬
‫לא.‬
‫התפילה. למה הוא לא הכיר את התפילה?‬
‫הזאב למד כל מה שיש לדעת על מאיר,‬
‫חוץ מהדברים שאי אפשר ללמד.‬
‫אבל היא עשתה עליו מחקר.‬
‫מה לגבי וילהלם צוכס?‬
‫הכלים שהמנתח הזה‬
‫השתמש בהם לרפא חיילים,‬
‫שימשו כעת כדי לפרק אותי לגורמים.‬
‫זה בוצע במיומנות רבה.‬
‫נמלט בארבעה בנובמבר.‬
‫- אי אפשר אף פעם להכיר אדם. - הזאב.‬
‫אנחנו עוטים פרצופים שונים.‬
‫"צוכס. נמלט בארבעה בנובמבר."‬
‫בארבעה בנובמבר ראיתי את מאיר בפעם האחרונה.‬
‫- צוכס. - זה אתה!‬
‫למה הוא לא הכיר את התפילה?‬
‫התפילה.‬
‫מה הבעיה?‬
‫זה אתה.‬
‫זה אתה?‬
‫מה?‬
‫אתה וילהלם צוכס. אתה...‬
‫הזאב.‬
‫חשבתי שיהיה לנו יותר זמן.‬
‫מה?‬
‫היינו זקוקים לזמן נוסף.‬
‫איך?‬
‫איך? איך זה...‬
‫מה לעזאזל עשית? תגיד לי.‬
‫תגיד לי, מה לעזאזל עשית?‬
‫הסובייטים השתלטו על המחנה,‬
‫והם עמדו לתלות אותי.‬
‫מצאתי דרך לצאת מהתא,‬
‫אבל הייתי זקוק למסמכים כדי להימלט,‬
‫אז אני...‬
‫התגנבתי לאוהל שבו...‬
‫שם האיש שלמדתי להכיר טוב מכולם היה...‬
‫והרגת אותו?‬
‫זה מה שעמדת לומר? הרגת אותו, נכון?‬
‫תגיד את זה.‬
‫הרגתי אותו.‬
‫היכן שישן.‬
‫הוצאתי אותו החוצה ליערות.‬
‫ואז‬
‫קברתי אותו שם.‬
‫ומה? פשוט יצאת משם?‬
‫פשוט לקחת את מסמכיו, את שמו,‬
‫פשוט יצאת החוצה משם?‬
‫השארתי לסבתא שלך את השרשרת שלו,‬
‫ואז כתבתי לה פתק‬
‫כמאיר,‬
‫שלא אוכל להיות איתה יותר‬
‫כי היא נכחה כשהרגתי 11 אנשים.‬
‫ואני...‬
‫לא, אתה...‬
‫- מה? - יש לך קעקוע.‬
‫הצלקת.‬
‫עשיתי את זה בעצמי.‬
‫עם אולר ודיו.‬
‫עשית את זה בעצמך?‬
‫והצלחתי לברוח לברלין,‬
‫אבל ברחובות,‬
‫ניצול זיהה אותי. הוא התחיל לצעוק.‬
‫הסתלקתי, אבל ידעתי שאני...‬
‫השם של מאיר לא יספיק.‬
‫נאלצתי לעשות משהו נוסף.‬
‫נאלצתי להפוך...‬
‫אליו.‬
‫הלכתי למנתח של האס-אס,‬
‫שהוא במקרה...‬
‫האיש הזה שמוטל מת לפנינו.‬
‫העברתי אליו את כל חסכונותיי,‬
‫והוא נתן לי מסכה,‬
‫שהיא מה שאתה רואה כיום.‬
‫ומה, פשוט...‬
‫באת לאמריקה כמאיר אופרמן?‬
‫וכל מה שסיפרת לי...‬
‫כל מה שאמרת, כל סיפור, כל לקח...‬
‫היו נכונים, ג'ונה.‬
‫לא, אבל הם שלו. אלה סיפוריו.‬
‫הוא צריך להשמיע אותם. הם לא שלך.‬
‫נו. אני רק...‬
‫הם לא שלך. הם לא שייכים לך.‬
‫הייתי שם. ראיתי.‬
‫לא הספיק לך ש... תתרחק ממני!‬
‫לא הספיק לך שעינית אותו?‬
‫שאילצת אותו להרוג והרגת אותו?‬
‫לקחת את ליבו, נשמתו ודמו הדפוק?‬
‫אני? סבתא שלי? אתה ה...‬
‫- מה, זה משחק בעיניך? - זה לא היה משחק, ג'ונה. זה היה...‬
‫שלושים שנה חייתי כיהודי.‬
‫ראיתי כיהודי, חשבתי כיהודי.‬
‫אתה יודע, התעוררתי לבסוף מתרדמת השנאה,‬
‫וראיתי את הרוע שגרמתי לסביך.‬
‫והבנתי שאני הנבל בסיפורי שלי.‬
‫לא מתאוששים מזה.‬
‫אתה רוצה שארחם עליך?‬
‫אני לא שם קצוץ מה עברת.‬
‫- אתה נאצי מזדיין. - אני לא נאצי.‬
‫- מובן שאתה נאצי מזדיין. - מעולם לא הייתי נאצי,‬
‫לא משנה מה.‬
‫הרייך היה לא כלום בעיניי.‬
‫אתה חושב שהתחברתי לאידאולוגיה שלהם?‬
‫אז למה? למה לעזאזל עשית את זה?‬
‫הייתי מנתח!‬
‫והם העניקו לי כוח‬
‫לנהל את המעבדה שלהם.‬
‫ובכוח שהם העניקו לי...‬
‫כוח מוליד רוע, והרוע כילה אותי.‬
‫ראית את הרשעות שלך.‬
‫ראית אותה והמשכת הלאה.‬
‫המשכת לגלם את התפקיד הזה.‬
‫- אהבת את זה. - לא אהבתי את זה.‬
‫אהבת את כל החרא הזה, נכון?‬
‫אתה לא מבין איזה גיהינום זה להיות מאיר.‬
‫גיהינום?‬
‫הייתה לי אימא, היה לי אבא.‬
‫גם אני הייתי אדם.‬
‫נאלצתי להרוג את האדם שהייתי ולהיות מאיר.‬
‫גיהינום? לחיות כמו מלך דפוק, זה גיהינום בשבילך?‬
‫כן, לבנות את כל זה על שמו, על קברו.‬
‫לא תכננתי את זה.‬
‫את כל זה.‬
‫באתי לאמריקה.‬
‫הארגון היהודי הביא אותי הנה. סידר לי...‬
‫- עבודה במפעל. - מפעל?‬
‫אתה מנתח שעובד במפעל דפוק.‬
‫לא יכולתי להיות מנתח, ג'ונה.‬
‫לא יכולתי להגיד להם מה אני באמת.‬
‫זה היה סותר את כל השקרים שסיפרתי.‬
‫נאלצתי להתמסר לדת היהודית.‬
‫למדתי עברית, הלכתי לבית הכנסת,‬
‫קראתי בתורה. עשיתי הכול, אתה יודע?‬
‫- נהייתי יהודי. - לא, אתה לא יהודי דפוק.‬
‫לא.‬
‫לפני קצת יותר משנה‬
‫הייתה נקישה בדלתי.‬
‫זו הייתה סבתך.‬
‫והיא נכנסה לחדר.‬
‫היא, כמובן,‬
‫חשבה שאני מאיר.‬
‫היא הראתה לי את האור,‬
‫והיא הייתה ההשראה למצוד.‬
‫ומאותו רגע,‬
‫היא נהייתה המושיעה שלי.‬
‫כי היא נתנה לי הזדמנות‬
‫לעשות סוף סוף משהו נכון.‬
‫להתקרב סוף סוף‬
‫קצת יותר אל האור.‬
‫ומה, חשבת על גאולתך או שטות כלשהי?‬
‫- מה? - חשבת שזה...‬
‫- לא, בחייך, ג'ונה. - לא?‬
‫- לא, אני לא מחפש גאולה! - לעולם לא תמצא גאולה.‬
‫- איני רוצה גאולה! - לעולם לא יימחל לך.‬
‫- לא ביקשתי אותה! - לא ייסלח לך!‬
‫אני לא ראוי לזה!‬
‫המצוד הוא הכפרה שלי‬
‫כי הוא מעניק לי מטרה, סוף סוף.‬
‫מצאתי את עצמי במצוד.‬
‫הרגתי בשם המצוד.‬
‫אמות למען המצוד.‬
‫המצוד אינו שלך.‬
‫הוא לא שייך לך.‬
‫אז למי הוא שייך?‬
‫הוא שייך ל-11 המיליונים‬
‫שזועקים מקבריהם לצדק, להם.‬
‫הוא שייך...‬
‫לרות. הוא שייך למאיר. הוא שייך לי.‬
‫- לך? - כן.‬
‫- באיזו זכות? - זכות אבות.‬
‫- זכות אבות? - כן. זכות אבות.‬
‫הפנית גב למצוד כששמעת עליו לראשונה.‬
‫בחרת במוצא הקל.‬
‫מי החזיר אותך בחזרה?‬
‫אני.‬
‫איך אפשר לסמוך עליך‬
‫- שתעשה מה שהכרחי? - כי סבא שלי עשה.‬
‫כי סבתא שלי עשתה, והם חלק ממני. הם אני.‬
‫אתה רוצה להרוג אותי?‬
‫אם תרצה להנהיג את המצוד, תצטרך לעשות מה שהכרחי.‬
‫ואתה לא מסוגל, נכון?‬
‫כי אתה זקוק לי.‬
‫לא, אני לא זקוק לך.‬
‫- כן. אתה זקוק. - אני לא זקוק לך.‬
‫מי אני אם לא אעשה את זה?‬
‫אם לא אעשה את זה, מי אני?‬
‫מי?‬
‫אתה ילד, זה מה שאתה.‬
‫בכלל לא הבאת לי את הזאב.‬
‫הבאת לי מנתח ארור.‬
‫מצאתי אותך, לעזאזל!‬
‫- מצאתי אותך. - ג'ונה.‬
‫אל תיתן לאיש הזה להרוס גם את האור שלך.‬
‫- מה תעשה? - אתה הרסת את עולמי.‬
‫הרסתי את עולמך? היית ילד קשקשן שהתרוצץ ברחובות.‬
‫נתתי לך את עולמך.‬
‫מה אתה עושה? תעשה בזה משהו?‬
‫ג'ונה, הוא רוצה שתהרוג.‬
‫- שלא יקבל את מבוקשו. - אתה חושב שאני רוצה לחיות?‬
‫קדימה.‬
‫רק המצוד חי.‬
‫- ג'ונה, לא. בבקשה. - אתה מבין? רק המצוד.‬
‫אתה יודע שתהיה לך פעם אחרת לעשות את זה.‬
‫אתה לא מסוגל לעשות מה שהכרחי לדעתך.‬
‫אמן.‬
‫זה אתה.‬
‫מאיר.‬
‫לא.‬
‫לא, לא, לא!‬
‫לכל הרוחות.‬
‫ג'ונה.‬
‫- ג'ונה? - מה לעזאזל עשית?‬
‫- מה לעזאזל עשית? - לא!‬
‫זין! מאיר!‬
‫- מאיר! - מאיר...‬
‫אופרמן מת!‬
‫מאיר?‬
‫הוא מת לפני 30 שנה במחנה עקורים‬
‫מידיו של הבן זונה הזה, הזאב.‬
‫זה בוצע.‬
‫ואם נודה באשמה בטענה לאי שפיות,‬
‫נוכל להבטיח העברה מהמקום המזוויע הזה‬
‫למוסד לבריאות הנפש,‬
‫שם, אם תפגין התנהגות טובה,‬
‫תוכל להשתחרר על תנאי בפחות מעשר שנים.‬
‫אתה מבין?‬
‫אני מבין בהחלט.‬
‫תודה, מר גולדשטיין.‬
‫אבל...‬
‫לא ביקשתי שתבוא הנה כי רציתי לצאת,‬
‫ביקשתי שתבוא הנה כדי לוודא שאישאר.‬
‫תבין,‬
‫יש לי המון עבודה לעשות.‬
‫המלחמה בפתח ואני זקוק לצבא.‬
‫וזו,‬
‫זו מלכודת הדבש.‬
‫מאות גברים לבנים בורים ואלימים‬
‫שמחפשים את מי להאשים בכל צרותיהם?‬
‫לא יכולתי לבחור מצע טוב מזה גם לו ניסיתי.‬
‫כבר ניסיתי לגייס אותם,‬
‫להחדיר בהם את התורה, אבל...‬
‫גיליתי שהאנשים האלה מגיבים למעשים, לא לדיבורים.‬
‫ולכן,‬
‫הזמנתי אותך לכאן.‬
‫היהודי.‬
‫כי שום מנהיג לא עולה לשלטון בלי מפגן ראוותני,‬
‫שה לטבח.‬
‫על מה לעזאזל אתה מדבר?‬
‫אוכלי כשר דפוקים שכמותכם אוכלים טלה, נכון?‬
‫יהודים לא יחליפו אותנו!‬
‫חשוב להסיט את הווילונות מדי פעם.‬
‫לראות שהאור עוד מאיר בעולם.‬
‫תמיד אמרת לי את זה.‬
‫הבעיה היא שאני חיה בממלכה של אינספור וילונות בלי חלונות.‬
‫היא מתה.‬
‫הקולונל.‬
‫המלכה מתה,‬
‫תחי המלכה.‬
‫- בושה וחרפה. - אכן.‬
‫ואיך תשטי בכנופיה של אופרמן כדי לבצע את תוכניתנו?‬
‫אמצא דרך.‬
‫תדאגי לכך, רבקה.‬
‫המודיעין ממך עזר לתפיסה רצינית, יקירתי.‬
‫התיקייה החדשה הייתה אמורה להגיע אלייך.‬
‫כדאי שאסגור.‬
‫מה שלומו?‬
‫הילד.‬
‫הוא...‬
‫בקרוב תראי בעצמך.‬
‫הדירה של ג'ו הייתה ארוזה.‬
‫חשבתי שהוא היה מספר לי, אבל הוא כנראה...‬
‫מצא מוצא.‬
‫גם מינדי.‬
‫היא עוברת לווסטצ'סטר עם בן ואיימי.‬
‫היא אומרת שמשפחתה זקוקה לה כעת.‬
‫אני מאשים את בן.‬
‫עוד מישהו רוצה לעזוב?‬
‫אתה?‬
‫את?‬
‫אם כן, זה הזמן.‬
‫הם עדיין אי שם.‬
‫כלומר, מה עשינו? עצרנו‬
‫מזימה אחת? תחבולה אחת?‬
‫הם ימשיכו לתקוף.‬
‫הם מכל עבר.‬
‫הם ברחובות, הם בטלוויזיה,‬
‫הם במועצות מנהלים, הם בפוליטיקה.‬
‫מחלחלים פנימה.‬
‫לכן עלינו לעשות מה שאנחנו עושים.‬
‫לכן אנחנו צריכים לעשות מה שפסול.‬
‫כי אם לא אנחנו,‬
‫אז מי?‬
‫אסור שזה יקרה שוב.‬
‫לעולם לא עוד.‬
‫הסוכנת מוריס,‬
‫היא תשב עלינו. תשב עלינו בכל צעד ושעל.‬
‫היא תצוד אותנו,‬
‫בזמן שאנחנו צדים אותם.‬
‫אז אולי לא נצוד אותם באמריקה.‬
‫אשת הקשר שלי שלחה תיקייה.‬
‫זה נקרא "העכביש".‬
‫מבצע מסווג ביותר‬
‫שבו שמונה מהסגנים הכי בכירים של היטלר,‬
‫מנהיגי השלטון הנאצי,‬
‫שונעו מגרמניה הנאצית‬
‫ונעלמו באירופה.‬
‫אז טמבלים שכמותכם,‬
‫אולי הגיע הזמן שניקח את המומחיות שלנו מעבר לים,‬
‫ונהרוג את מנוולי השולחן העגול.‬
‫כן, בהחלט יועיל לי נופש.‬
‫בואו נמצא את הפשיסטים הדפוקים האלה.‬
‫מזרח אירופה אוהבת את לוני פלאש.‬
‫ארגנטינה‬
‫אתה יודע איך אתה נראה, יקירי?‬
‫אתה נראה כמו מחר.‬
‫ומחר מתחילים מחדש.‬
‫ארוחת הצהריים מוכנה!‬
‫הגיעה שעת הסעודה, יקיריי.‬
‫הגיע הזמן לאכול, אדולף.‬
‫אני רעב, אווה היקרה.‬
‫אני גווע ברעב.‬