‫הלו.‬
‫מילי מוריס?‬
‫מי זה?‬
‫תביטי מחוץ לדלת שלך.‬
‫מי זה, לעזאזל?‬
‫חג מולד שמח.‬
‫חשבתי שזה עשוי לעניין אותך.‬
‫מצאתי את זה אצל מאיר אופרמן. טיק טוק‬
‫ציידים‬
‫שנספר לאחרים?‬
‫לספר לאחרים? לא.‬
‫לא.‬
‫זה מהתיק של שלפלר.‬
‫מגיע להם לדעת מה קרה פה.‬
‫מה קרה? לא שמעת אותי?‬
‫לא הייתי ברור?‬
‫הם ידעו כשאצטרך שהם ידעו,‬
‫לא קודם לכן.‬
‫אנחנו נציל את הכול.‬
‫עכשיו תחזרי לעבודה.‬
‫עוד אחד, סבתא, בבקשה.‬
‫תספרי לי עלייך ועל סבא.‬
‫שוב, ילדון?‬
‫בבקשה?‬
‫טוב, אבל אז הולכים לישון.‬
‫אני רצינית, ג'ונה.‬
‫היה הייתה נסיכה,‬
‫והיא אהבה לצחוק ולשחות עם אחותה חוה.‬
‫ואז יום אחד בא מלך זאבים מפחיד,‬
‫והוא תפס אותה ואת אחותה,‬
‫והוא לקח אותן למבצר שלו ביער.‬
‫והוא החזיק בהן שם זמן רב מאוד.‬
‫ואז נגמרו הצחוקים, נגמרו החיוכים,‬
‫ולא היה אפילו די מזון לכולם.‬
‫בזה אחר זה, צבא מלך הזאבים לקח את כל שאר האסירים,‬
‫גם את אחותה של הנסיכה, עד שרק היא נותרה.‬
‫וברגע שהיא הייתה לבדה,‬
‫אותו מלך זאבים ניסה לזכות בליבה בעזרת מתנות,‬
‫אבל היא סירבה לקחת ממנו דבר מה.‬
‫והיא נהייתה עצובה יותר ויותר ובודדה אף יותר.‬
‫אבל אז יום אחד,‬
‫הופיעו פיות-עזר.‬
‫ומלך הזאבים פחד כל כך שהוא ברח,‬
‫ואיש לעולם לא ראה אותו שוב.‬
‫ואז היא ראתה אותו,‬
‫אביר ירוק אמיץ שהיה המנהיג, מלך פיות-העזר.‬
‫סבא.‬
‫נכון, ג'ונה.‬
‫הוא סעד אותה עד שהבריאה, והבטיח להגן עליה‬
‫ולקחת אותה לארץ אליה מלך הזאבים לעולם לא יגיע.‬
‫והיא ידעה שהוא אוהב אותה,‬
‫והיא אהבה אותו.‬
‫והוא בגן עדן עם אימא?‬
‫אכן.‬
‫ואני פה עם המתנה הכי שווה שיש.‬
‫- אני. - נכון.‬
‫בנה הקטן והמתוק, ג'ונה.‬
‫הסוף.‬
‫ועכשיו,‬
‫הגיע הזמן לישון.‬
‫- אוהב אותך. - אני אוהבת אותך.‬
‫אז סבתא שלך שמרה שרשרת יהודית שלדבריה היא קיבלה מסבך.‬
‫מרילנד המחלקה לחיילים משוחררים‬
‫מאיר אמר שהחליף את שלו בזמנו תמורת זיון.‬
‫זה לא ממש מוכיח שהוא סבא שלך.‬
‫כל חיי נאמר לי שהאיש הזה הוא סבא שלי.‬
‫שמו לא מופיע בתעודת הלידה של אימי.‬
‫הוא ריק, כמו "השלם את החסר" דפוק.‬
‫ומינדי, לדבריה היו לסבתא שלי ולמאיר יחסים מורכבים.‬
‫מה יותר מורכב מלהכניס מישהי להיריון ולנטוש?‬
‫תעשה לי טובה, תפסיק לבכות כמו חניך בצופים‬
‫במחנה קינדר רינג, ותתקשר אליו כבר.‬
‫יש לנו חרא ענק ביותר בצלחתנו, חבוב.‬
‫למשל יום ה... דין הזה.‬
‫אז בואו ניכנס לשם ונברר מה שאפשר.‬
‫אם רוח הרפאים עבד בעבור הצבא תחת השם טימותי רנדל,‬
‫חייב להיות עליו תיק במקום הזה.‬
‫ואתה לא מתקשר לאף אחד.‬
‫אתה רק תשאיר את התחת שלך במסחרית ותשמור על המנוע פועל.‬
‫אחלה. כן.‬
‫- אני הנהג. - אתה לא הנהג.‬
‫אתה זה שמחכה במכונית החונה ומוודא שאיש לא ייקח אותה.‬
‫כן, אני הנהג הדפוק.‬
‫הסנקציות לא היו מוסרות בלעדיך, אדוני הנשיא.‬
‫ביף מסתיר משהו בשרוול, זה ברור לי.‬
‫עוד יש לך שטר לפירעון אצל ידידתנו מהפוסט.‬
‫אם ביף מסתיר משהו, היא תגלה את זה.‬
‫היא תצליח לחשוף כל דבר.‬
‫תתקשרי.‬
‫גם הוא חייב לאכול, לא?‬
‫למה? הוא ממילא ימות.‬
‫אבל עליו לחיות די זמן כדי לסבול.‬
‫כך אמרת בעצמך.‬
‫והתכוונתי לזה.‬
‫הוא ימות מוות מחריד.‬
‫הוא ישלם על מה שהוא עשה לאהרון.‬
‫איך?‬
‫את יודעת, 34 שנה אני חולם על היום הזה,‬
‫אבל מעולם לא הגעתי רחוק כל כך.‬
‫האקסית שלי...‬
‫הפסיקה להביא את הילדים.‬
‫כנראה נמאס להם לשמוע את אביהם צורח ב-3:00 לפנות בוקר.‬
‫אז ידעתי שאני זקוק לעזרה,‬
‫אז התחלתי ללכת לטיפול...‬
‫אתה יודע, אני אוהב חוג מאוננים מוצלח, אבל הקשקוש הזה מרדים.‬
‫הארכיון במורד המסדרון.‬
‫רק תחכה לרגע המתאים.‬
‫אם נמשיך לחכות,‬
‫נצדיע במועל יד לרייכספיהרר כבר בשבוע הבא.‬
‫- מי הבא בתור? - אני אתנדב.‬
‫מה הביא אותך הנה היום?‬
‫מה הביא מי מאיתנו לכאן?‬
‫אני סובל, הסמל.‬
‫לא ישן.‬
‫האויב לא יוצא לי מהראש.‬
‫כמעט כאילו ש...‬
‫כאילו שאני מתגעגע לזה.‬
‫זה חולני?‬
‫כולנו עברנו את זה, נכון, חבר'ה?‬
‫אני רק...‬
‫אני רוצה להרגיש שוב בחיים, אתם יודעים?‬
‫כמו שהרגשתי כשהלכתי על קצות האצבעות בשדה המוקשים בקה-סאן,‬
‫צפיתי במתקפת הנפאלם מראש הגבעה בהואה.‬
‫ולדממה ששמענו מייד אחר כך.‬
‫אתם יודעים איך קראנו לזה?‬
‫לשקט המחריש‬
‫אחרי שבחורינו המטירו אש מהשאול על האויב כמו מבול בלואיזיאנה?‬
‫קראנו לזה...‬
‫ספירלת המוות.‬
‫רק רגע. שמעתי את הסיפור הזה בעבר.‬
‫- תורך יגיע. - כולנו שמענו.‬
‫אתה צודק.‬
‫זה מ"ספירלת המוות 2".‬
‫למען הכנות, חשבתי שאף אחד לא צפה בזה.‬
‫לפחות לא בארה"ב.‬
‫אני לוני פלאש.‬
‫תודה על השירות שלכם.‬
‫- לוני פלאש? - זו בדיחה בעיניך?‬
‫אני רק עושה מחקר לתפקיד. לא התכוונתי להעליב.‬
‫לי שטרסברג היה נוהג אותו דבר.‬
‫בנאדם, תתחפף מכאן!‬
‫אין דממה אחרי מתקפת נפאלם.‬
‫רק צרחות.‬
‫כל מי שראה את זה מקרוב היה יודע את זה.‬
‫סיירנו בכפר לאורך המקונג כשפתחו עלינו באש.‬
‫וייטקונג לאורך כל שדרת העצים.‬
‫הופרדתי מהמחלקה.‬
‫שאר הבחורים נסוגו והסגן שלי הזמין הפגזה.‬
‫כשהעשן התפזר‬
‫הייתה ילדה קטנה,‬
‫בת שש אולי,‬
‫שרופה,‬
‫הושיטה את זרועותיה,‬
‫התחננה שירימו אותה.‬
‫ניסיתי לעזור לה.‬
‫העור שלה התקלף בידיי.‬
‫רק מאוחר יותר קלטתי‬
‫שהיא לא רצתה שיחזיקו אותה,‬
‫היא רק רצתה שיגאלו אותה מייסוריה.‬
‫וכך...‬
‫גאלתי.‬
‫היא נזקקה לנשק.‬
‫ואני הייתי הנשק.‬
‫תודה על השיתוף.‬
‫חזרת עכשיו לעולם, גבר.‬
‫ארכיון‬
‫רנדל, טימותי‬
‫שלא אתחרט על זה.‬
‫תודה.‬
‫בבקשה.‬
‫אתה איש הגון.‬
‫אף מילה נוספת.‬
‫אני יודע מי אתם.‬
‫אתם המרקוביצ'ים.‬
‫הבן שלכם, אהרון היה שמו.‬
‫נתת לו ללכת. הפרת את ההבטחה שלך אליו.‬
‫תמות!‬
‫תמות עכשיו!‬
‫תמות!‬
‫מינדי.‬
‫"ויכו היהודים בכל אויביהם,‬
‫"מכת חרב‬
‫"והרג ואבדון,‬
‫- "ויעשו..." - לא. בבקשה.‬
‫- "בשונאיהם..." - לא.‬
‫"כרצונם."‬
‫הבן שלך,‬
‫הוא מסתכל.‬
‫הוא יודע שאת רוצחת.‬
‫מפלצת!‬
‫אלוהים.‬
‫מצאת משהו על מהדק נייר?‬
‫טוב, תיכנסי. שבי.‬
‫אני מחטט, מוריס, אבל זה ייקח זמן.‬
‫ואם המקור שלך דובר אמת,‬
‫אני מתקשה להאמין שמישהו שאדבר איתו יהיה גלוי‬
‫בנוגע לטיוח הקנוניה הציבורית הכי גדולה בתולדות האומה.‬
‫אולי לא נצטרך שידברו.‬
‫הלבן הישיש הזה הוא היינץ ריכטר, יצרן הצעצועים.‬
‫- מישהו עקב אחריו. - כן.‬
‫הכול צץ על מפתן דלתי עם פתק,‬
‫שנכתב בו שזה נלקח מביתו של אופרמן.‬
‫יש כתובת של השולח?‬
‫עלינו לשלוח לשומרונים הטובים האלה סלסילת פירות.‬
‫זה אמיתי, בוס.‬
‫השופט ישמח לשמוע את זה.‬
‫כי זה מה שאת מבקשת, נכון?‬
‫את רוצה צו כדי לרדוף אחרי מאיר אופרמן,‬
‫על סמך מטמון המידע הזה שצץ באורח קסם על סף דלתך.‬
‫אני יודעת שאישום ברצח לא יתפוס,‬
‫אבל יש עוד הרבה מאותו מקור.‬
‫ריכטר, הפישרים.‬
‫ברור שאופרמן עובד לפי רשימה.‬
‫ואם לא נגרום לממשלה להתוודות על מהדק נייר,‬
‫אולי אופרמן יתוודה.‬
‫אני רק צריכה להיכנס לבית שלו,‬
‫למצוא את התיקים שלו, ואז אוכל לפצח את הדבר הזה.‬
‫אין לך דרך חוקית להיכנס לביתו.‬
‫- טוב. - אבל...‬
‫זה לא אומר שאת לא יכולה להיכנס לביתו.‬
‫את יודעת איך זה נעשה, נכון?‬
‫משתמשים באמת ביצירתיות.‬
‫תגידי לשופט מה שעליו לשמוע.‬
‫ותתרגלי‬
‫להרגיש לא נוח עם המצפון שלך.‬
‫הסוכנים הכי טובים פה עושים מה שנדרש.‬
‫אחרים משקיעים 20 שנה ומקבלים פנסיה.‬
‫השאלה היא, מילי,‬
‫מי מהם את?‬
‫אני מרגישה כאילו שהוא כאן.‬
‫מי?‬
‫אהרון.‬
‫אני מרגישה כאילו שהוא צופה בנו.‬
‫אם הוא יראה אותנו, מורי, מה הוא יחשוב?‬
‫האיש הזה...‬
‫גזל אותנו. האיש הזה...‬
‫גזל מאיתנו את בננו היפה.‬
‫ואני אהרוג אותו.‬
‫אז הנקמה שאנחנו מבקשים,‬
‫היא בשם אהרון‬
‫או בשמנו?‬
‫אעשה את זה הלילה. וזה יבוצע.‬
‫מה שנעשה, נעשה ביחד.‬
‫כן.‬
‫לפי התיק שלו,‬
‫טימותי רנדל גר עם מישהי בשם אונה רנדל.‬
‫אם זה אכן יקרה היום,‬
‫אתם באמת חושבים שנמצא מישהו‬
‫שהכינוי שלו הוא רוח הרפאים,‬
‫מחופר לו בפרבר צח כשלג,‬
‫משחרר פלוצים שקטים אך קטלניים בכורסה שלו?‬
‫אייכמן לא גר באחוזה ארגנטינאית.‬
‫כשמצאו אותו, הוא עבד במפעל, גר בצריף.‬
‫לעזאזל, יש תנועה.‬
‫כן. זו כנראה הבחורה שלנו אונה.‬
‫באמצע עד שלהי שנות ה-50 שלה, בלונדינית.‬
‫נראה שהיא יכולה להיות בתו.‬
‫או כפילה של שריל לאד.‬
‫בעצם, לכפילה של שריל לאד יש ציצים שדומים לגלידת וניל.‬
‫ואני יודע כי חפנתי שני גביעים.‬
‫- בואו נמצא את רוח הרפאים המזדיין. - כן.‬
‫כן, אני לא הולך ראשון.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫מה, לעזאזל?‬
‫בטוח שבא לך לעשות את זה?‬
‫עם מי אתה מתקשר?‬
‫מה אתה משדר?‬
‫זה לא דומה לו.‬
‫דיטר אמר שהם עבדו על משהו גדול.‬
‫הם ייצרו נשק ביולוגי באדג'ווד.‬
‫אולי הוא נסיין שלו.‬
‫מאחורי האוזניים שלו.‬
‫לחצי מהאלמנות ברודיאו דרייב יש צלקות כאלה.‬
‫ניתוח פלסטי.‬
‫תשע אצבעות.‬
‫הוא לא נסיין של רוח הרפאים.‬
‫זה הוא.‬
‫אולי הניתוח הפלסטי נועד לעזור לו להיעלם.‬
‫היה לך יום טוב?‬
‫לא לזוז! שלא תעזו לזוז! תעצרו!‬
‫- תירגע. קח מה שאתה רוצה. - שלא תזוזו!‬
‫בבקשה אל תפגע בנו.‬
‫- לוני! ג'ו! - בבקשה. אתה מפחיד אותו.‬
‫- תפסיקו לזוז. די. - בבקשה.‬
‫- מה קרה? - חרא.‬
‫- מה קרה? - היה לה ילד בזרועותיה.‬
‫מה, לעזאזל?‬
‫חרא.‬
‫וושינגטון די.סי.‬
‫עם חבטת גב יד, זה יעוף לכל עבר.‬
‫תשמעו לי, חבר'ה, הכול טמון בכוח פרק כף היד.‬
‫בעצם, פיט, קורי שלך לא בהיריון?‬
‫לעזאזל, אתה תהיה מקצוען במהרה.‬
‫ביף סימפסון. ג'וזי פרקר, וושינגטון פוסט.‬
‫אני כותבת כתבה על קרטר שהסיר סנקציות מדרום אמריקה.‬
‫והיא תהיה כתבה ראשית.‬
‫אני מניח שנתראה אחר כך.‬
‫ועכשיו...‬
‫העלמה פרקר, נכון?‬
‫עמדת לשאול אותי על חקיקה זוהרת.‬
‫בעצם, רציתי לשאול אותך על קשריך עם תאגיד שידלר.‬
‫תאגיד דרום אמריקני?‬
‫נכחת בשלושת הנופשים האחרונים של שידלר.‬
‫באחרון נשאת נאום מרכזי.‬
‫שם שכנעתי אותם להקים פה עסק.‬
‫לייצר עבודות לאמריקנים.‬
‫אני מתרשמת מהפטריוטיות שלך.‬
‫אבל עליי לשאול, מה עוד יצא לך מזה?‬
‫החוק כבר גסס,‬
‫ואז לפי המקור שלי, דרסת את עמיתיך כדי שייחתם.‬
‫הייתי נזהר מהסתמכות על המקור שלך.‬
‫חואניטה רגישה.‬
‫זה משפיע על המהימנות שלה.‬
‫העובדה נותרת בעינה, שאתה מקורב מאוד‬
‫לחברה שאמורה להרוויח הכי הרבה מהסרת החרם.‬
‫קיבלתי 80 במקרא,‬
‫אבל אני די בטוחה שאם אחפור, אולי אמצא שמור לי ואשמור לך.‬
‫לא תמצאי.‬
‫ולא חסרה לי צרבת.‬
‫חואניטה היא חדשות ישנות.‬
‫תשכחי מזה,‬
‫ואסדר לך גישה לחדר הסגלגל.‬
‫תפרסמי כתבה ראשית מדי יום.‬
‫העניין הוא, ביף,‬
‫שקרטר יעיף אותך‬
‫ברגע שזה יגיע לדוכני העיתונים.‬
‫אומרים שאתם, האסייתים, טובים בחשבון.‬
‫וזה,‬
‫לא יסתכם במשהו חיובי בשבילך.‬
‫תחסלי את הכתבה.‬
‫לקחנו מה שיכולנו.‬
‫הפרצוף שלו היה שונה, מצולק מניתוח,‬
‫אבל אני אומר לכם, זה היה הוא.‬
‫מטופל: טימותי מורפין‬
‫נראה שהרוח סידר לעצמו מראה חדש‬
‫שימנע את זיהויו.‬
‫וג'ונה מצא תיבת נגינה ליד מקלט הרדיו של רוח הרפאים,‬
‫שמנגנת מנגינה מצמררת שדומה לזו ששמענו אצל הולשטדר.‬
‫אני חושב שפענחתי את זה.‬
‫הקוד. בואו.‬
‫מורי ומינדי לא פיצחו את הקוד כי לא היה להם הצופן.‬
‫התווים של תיבת הנגינה‬
‫זהים לתווים בשיר הערש,‬
‫אלא שהם מסודרים במקצבים שונים.‬
‫עשר שנות פסנתר אצל נטי צוקרמן.‬
‫זה פולימטר.‬
‫לכן מצאנו את תיבת הנגינה ליד הרדיו.‬
‫שיר הערש במקצב שלושה רבעים.‬
‫תיבת הנגינה בארבעה רבעים.‬
‫לכן אם הם מתנגנים ביחד, הם לא מסונכרנים,‬
‫אבל כל משקל רביעי בשיר הערש מתנגן בדיוק עם תיבת הנגינה.‬
‫כן, נכשלתי במתמטיקת דו-רה-מי,‬
‫אז אפשר לדבר בשפה פשוטה?‬
‫תיבת הנגינה היא המפתח להבנת הקוד.‬
‫מורי אמר שלפי קוד המורס התאריכים יצאו בג'יבריש.‬
‫אבל אם נשים לב רק לחלקים בקוד‬
‫שבהם המשקל בתיבת הנגינה ובשיר הערש חופפים,‬
‫זה מה שמתקבל.‬
‫נקודות ציון.‬
‫יפה.‬
‫תודה, לוני.‬
‫תודה.‬
‫בסדר.‬
‫אם נקודות הציון נכונות,‬
‫היעדים נמצאים בביוקנן.‬
‫וממש ליד תחנת גרנד סנטרל.‬
‫שלחתי את דגימת הדם לידידה בקולומביה.‬
‫יידרשו כמה ימים לנתח אותה, אבל לדעתה ייתכן שג'ו צודק.‬
‫סביר שאנחנו מתמודדים עם נשק ביולוגי.‬
‫אם זה המצב, גם כמות קטנה באזור צפוף תהיה...‬
‫אם זה יתרחש הלילה, נזדקק למורי ולמינדי.‬
‫כן, גם לרוקסי.‬
‫- לא. - ג'ו...‬
‫אל תערב אותה בזה.‬
‫ג'ו, לך תביא אותה.‬
‫קדימה.‬
‫היא אולי סיימה עם המצוד, אבל המצוד לא סיים איתה.‬
‫זו פקודה. אתה רוצה שאומר את זה?‬
‫אני אטפל במינדי ובמורי, טוב?‬
‫כן.‬
‫היי, חכה.‬
‫למה...‬
‫למה לא היית בסיפור?‬
‫מה? איזה סיפור?‬
‫סבתא שלי נהגה לספר לי סיפור בילדותי.‬
‫הוא נקרא "הנסיכה והאביר הירוק".‬
‫ככה היא סיפרה לי איך היא שרדה במלחמה,‬
‫איך היא פגשה את סבי.‬
‫אבל אתה לא הוזכרת בו.‬
‫הבחור הזה הוזכר.‬
‫הבחור הזה.‬
‫נתניאל היידלבאום.‬
‫- כן. - טוב?‬
‫הוא אחד מהחיילים האמריקנים במחנה הפליטים.‬
‫כן, הוא היה נחמד אליה.‬
‫ואלינו.‬
‫כך היה.‬
‫- הוא לא היה סבא שלי, נכון? - לא.‬
‫לא.‬
‫כי זה אתה.‬
‫האם אני צודק?‬
‫קדימה, תגיד לי. תגיד לי, בבקשה.‬
‫כן.‬
‫כן, אני...‬
‫- זה אני. - למה?‬
‫- רציתי... - למה?‬
‫למה היא לא רצתה שאדע מי סבא שלי?‬
‫למה היה עדיף שלא אדע שאתה קיים?‬
‫- למה לשקר לי? - לא.‬
‫היא לא שיקרה לך.‬
‫היא שיקרה למענך.‬
‫יש הבדל.‬
‫היא גוננה עליך.‬
‫לפעמים, שקר הוא מעשה מאוד לא אנוכי.‬
‫- לפעמים מספרים סיפור... - אדוני...‬
‫- מה? - האף-בי-איי פה.‬
‫תוריד את האקדח הדפוק שלך.‬
‫- עכשיו! - די!‬
‫די!‬
‫בבקשה.‬
‫עכשיו,‬
‫במה אוכל לעזור לכם?‬
‫יש לי צו חיפוש למקום.‬
‫מה?‬
‫תתפזרו, למעלה. אתם איתי.‬
‫ממש קיוויתי שלא אראה אותך פה, ג'ונה.‬
‫ולאן זה מוביל?‬
‫- לעליית הגג. - מה יש בעליית הגג?‬
‫רוחות רפאים.‬
‫תראה לי רוחות רפאים.‬
‫יש... לא, זה לשמאלך.‬
‫ממש שם.‬
‫כמו שאמרתי, אין פה שום דבר מעניין.‬
‫נראה שהייתה פה שריפה.‬
‫וגם לאחרונה.‬
‫כן, היה...‬
‫מה זה... נפלה מנורת שמן.‬
‫ואז שריפה.‬
‫אבל גמלוניות אינה פשע, נכון, הסוכנת מוריס?‬
‫מאיר אופרמן, אתה עצור בגין הרצח של היינץ ריכטר.‬
‫- זכותך לשמור על שתיקה. - לא.‬
‫- אל תעשי את זה. - כל מה שתאמר‬
‫- ישמש נגדך. - אין לך זכות.‬
‫- זכותך לייצוג. - הוא דובר אמת.‬
‫- ג'ונה, בבקשה. - תסלח לנו, ג'ונה.‬
‫- אין להם זכות. - אטפל בזה.‬
‫- אין שום... - סליחה.‬
‫איך זה חוקי? איך זה חוקי, לעזאזל?‬
‫תסלח לנו, ג'ונה.‬
‫אלה זיבולים דפוקים.‬
‫תאגיד שידלר‬
‫אמרתי בלי הפרעות נוספות היום.‬
‫יש כתבת על הקו. ג'וזי פרקר מהוושינגטון פוסט.‬
‫משהו בנוגע לביף סימפסון.‬
‫תעבירי.‬
‫קטרינה לואו.‬
‫כאן ג'וזי פרקר מהפוסט. מכינים כתבה על ביף סימפסון.‬
‫הבנתי.‬
‫לא. אם כך,‬
‫ההצהרה הרשמית שלי היא שביף סימפסון הוא פטריוט.‬
‫ואנו, בתאגיד שידלר,‬
‫אסירי תודה על שירותו וגאים לכנותו ידיד.‬
‫לא, זה כל מה שיש לי לומר.‬
‫תודה.‬
‫איי-62.‬
‫כן, יש לנו בעיה.‬
‫אנסח מחדש. לסימפסון יש בעיה.‬
‫מי אתם?‬
‫למה אני פה?‬
‫מי אתם, לעזאזל?‬
‫שמך...‬
‫שמך מוריץ ארליך.‬
‫היית המפקד‬
‫שמיין משלוחים חדשים באושוויץ-בירקנאו‬
‫בבוקר ה-18 במרץ 1943.‬
‫כיוונת את האקדח שלך‬
‫לעבר ילד באותו יום.‬
‫ירית בו מטווח אפס.‬
‫לא.‬
‫- לא! - כן, תלשת אותו‬
‫מזרועות אביו וירית בו למוות.‬
‫הילד הזה,‬
‫הוא היה הבן שלנו.‬
‫הוא בכה נורא.‬
‫אני לא האדם שעשה את זה לבנכם.‬
‫ראיתי את זה...‬
‫במו עיניי.‬
‫עיניי.‬
‫אני העד.‬
‫תגיד לי שאתה זוכר.‬
‫אני לא. זה לא היה אני.‬
‫שמו‬
‫היה אהרון אפרים מרקוביץ'.‬
‫הוא אהב לרכוב על סוסים‬
‫עם דודניו מלובלין.‬
‫וצבעי מים.‬
‫הוא אהב צבעי מים.‬
‫ומוזיקה. מוזיקת כליזמרים.‬
‫והוא נהנה לקרוא. אהב לקרוא.‬
‫במיוחד סיפורים...‬
‫סיפורים על שבעת פלאי תבל.‬
‫הוא אהב את זה.‬
‫ידעת את זה כשלחצת על ההדק?‬
‫לא.‬
‫הוא היה בן אדם‬
‫עם תקוות‬
‫וחלומות‬
‫ואהבה בליבו.‬
‫ואתה לא מסוגל לזכור שירית את הירייה.‬
‫לא.‬
‫- לא, זה לא נכון. - לא. מינדי!‬
‫הוא לא ראוי לזה.‬
‫לא ראוי לו לדעת על כאבנו.‬
‫הוא לא ראוי לזה.‬
‫תגמור עם זה כבר, מורי! תגמור!‬
‫חכה. אל תירה.‬
‫עכשיו אני זוכר. בבקשה.‬
‫בבקשה.‬
‫הוא היה ילד ערמוני.‬
‫עם פני מלאך וצלקת קטנה על סנטרו.‬
‫תירה. תרצח אותו.‬
‫אני זוכר.‬
‫לא הצלחנו לנתק אותו.‬
‫ארבעה סוהרים ניסו,‬
‫אבל לא הרשית לנו.‬
‫החזקת אותו הרבה אחרי שמת.‬
‫בבקשה.‬
‫אני לא מסוגל לעשות את זה. לא מסוגל.‬
‫לא.‬
‫- בבקשה. - מינדי...‬
‫מורי, בבקשה.‬
‫לא, תפסיק. אתה לא חייב לעשות את זה.‬
‫מינדי. מורי.‬
‫הלו?‬
‫- תפתחו, כאן ג'ונה. - מה? תיזהר.‬
‫- תיזהר. - מינדי. מורי.‬
‫- קדימה. - זה ג'ונה?‬
‫- תיזהר. - מה החיפזון?‬
‫הבולשת. מאיר בידיהם.‬
‫מישהו ניסה לשרוף את התיבה.‬
‫- קורים דברים. - איך ייתכן?‬
‫- מה קורה? - יותר לאט. תתחיל שוב.‬
‫פיצחתי את הקוד. הנאצים, בסדר?‬
‫הם ישחררו נשק ביולוגי הלילה בעיר.‬
‫- אביא את הכלים שלי. - קדימה. צריך ללכת.‬
‫סליחה אם אני מפריע.‬
‫כן.‬
‫מה שלומך, רוקס?‬
‫היי.‬
‫את קטנה.‬
‫לא דמיינתי אותה כה קטנה.‬
‫חמודה, אולי תעלי למעלה?‬
‫אימא תבוא בעקבותייך. טוב?‬
‫מה אתה עושה פה, ג'ו?‬
‫הבהרתי את עצמי היטב. פרשתי.‬
‫יש להם נשק ביולוגי, רוקס.‬
‫זה היה כל העניין.‬
‫המשדרים, הספרים האדומים.‬
‫- מאיר ביקש שאבוא הנה. - ג'ו!‬
‫אני לא חוזרת.‬
‫אני לא מבקש ממך.‬
‫אני פה כדי לומר לך שזה מתרחש הלילה.‬
‫את צריכה לקחת את בתך הקטנה‬
‫ולעזוב את העיר.‬
‫היי, ג'ו.‬
‫תודה.‬
‫מטה האף-בי-איי‬
‫בהתחלה, גרטל פישר,‬
‫היה נדמה שהיא מעדה במקלחת.‬
‫עד שהבנתי שהיא הומתה בגז.‬
‫ואחיה האנץ מת בתאונת דרכים,‬
‫אבל רק אחרי שמישהו עקר את שיניו.‬
‫ואחריהם,‬
‫בא היינץ ריכטר.‬
‫זה קצת רשלני יותר,‬
‫כמעט כאילו שנער מתבגר עשה את זה.‬
‫הורדת את גלגלי העזר שלו?‬
‫העברת לו קורס יסוד ברצח?‬
‫אל תערבי בזה את הילד.‬
‫למה? אתה זה שסיבך אותו.‬
‫שחררת אותו בערבות מהכלא, הכנסת אותו הביתה.‬
‫אני חושבת שגם לימדת אותו איך להרוג.‬
‫כן, ג'ונה רצה לנקום על מות סבתו,‬
‫ואתה הראית לו איך, נכון?‬
‫זה התיק התעסוקתי של גרטל פישר.‬
‫ואל תטרח לומר שזה לא שלך,‬
‫כי מעבדתנו כבר משווה טביעות אצבעות.‬
‫זה?‬
‫זו בהחלט לא סברה.‬
‫אז בוא נפסיק להתעסק בזוטות וניגש לעיקר.‬
‫למען הקריירה שלך,‬
‫אני מציע שתשחררי אותי.‬
‫למען זה שהתחת הזקן שלך לא ימות בכלא,‬
‫אני מציעה שתתחיל לדבר.‬
‫דוטי?‬
‫לא תאמיני איזה יום היה לי.‬
‫למה כל פעם שאישה גוזלת עבודה של גבר,‬
‫היא חייבת למרוח לנו את זה בפרצוף?‬
‫דוטי?‬
‫אוי לא.‬
‫על הזין הפרצוף שלך.‬
‫על הזין הפרצוף שלך!‬
‫זין!‬
‫המסמכים האלה שלך.‬
‫עכשיו הם בידיי.‬
‫אז מי שלח לי אותם, מאיר? מי רצה לראות אותך נופל?‬
‫בואי נעמיד לרגע פנים‬
‫שכל השטויות שאת מדברת עליהן נכונות.‬
‫בטח.‬
‫אילו באמת עשיתי‬
‫- מה שאת רומזת... - אתה עושה.‬
‫מי לדעתך הם האויבים שלי?‬
‫בדיוק.‬
‫ואם היפותטית,‬
‫אלה האויבים שלי,‬
‫הם לא היו רוצים שהמסמכים האלה יהיו בידייך,‬
‫כדי שתוכלי להחזיק בי פה, כמו שאת עושה כעת,‬
‫בזמן שנאצים משתוללים חופשי?‬
‫כשתשאלת את הילד בביתי,‬
‫אמרת לו שהוא עדיין יכול לבחור לעשות את המעשה הנכון.‬
‫אמרתי.‬
‫ומה לגבייך?‬
‫את חושבת שאת בוחרת במעשה הנכון כעת?‬
‫כן. ככה זה נראה.‬
‫לא אני באזיקים.‬
‫תחנת גרנד סנטרל‬
‫תראו, כל מה שאני אומר, שזה האף-בי-איי.‬
‫אולי עלינו לדאוג.‬
‫מאיר היה במצבים קשים מזה.‬
‫מדובר פה בבולשת.‬
‫כן, תספר לי על זה.‬
‫יש לך דרך מוזרה להכיר תודה. אתה שומע אותי?‬
‫אתה שומע אותי, ממזר קטן? מאיר הכניס אותך הביתה כשהיית בצרה.‬
‫נכון, מוטב מאוחר מלעולם לא, מה?‬
‫ובבקשה אל תגיד לי שלא ידעת עליו ועל סבתא שלי.‬
‫כי ניסית לספר לי את זה יום אחד, כשבאתי אליכם.‬
‫שהוא נטש את האישה שהוא אהב.‬
‫השאיר אותה לבד לגדל את ילדתם.‬
‫וכשהילדה הזאת מתה בלידה שלי, הוא נשאר עלום.‬
‫כל הזמן הדפוק הזה,‬
‫כשסבתא שלי ואני נאבקנו, הוא נשאר עלום,‬
‫אז סליחה שאני לא עושה גלגלונים כי סוף סוף פגשתי את סבא.‬
‫כי שילך להזדיין.‬
‫עצרת פעם לחשוב שאולי זה מה שהיא רצתה,‬
‫שמאיר יישאר עלום?‬
‫אני רק אומר שאתה אולי חושב שפענחת את מאיר מכף רגל ועד ראש,‬
‫אבל אי אפשר אף פעם להכיר אדם.‬
‫אנחנו עוטים פרצופים שונים כדי להגן אלה על אלה.‬
‫- בן זונה. - מה?‬
‫זה הוא.‬
‫זה הבחור שרצח את בוטי. הוא בדרך לרכבת.‬
‫לוני, אתה רואה אותו?‬
‫איפה? אני לא רואה אותו.‬
‫- הרכבת התחתית. לעזאזל. - חכה!‬
‫חרא בלבן!‬
‫ביוקנן ניו יורק‬
‫אלה נקודות הציון?‬
‫תחנת החשמל?‬
‫מה לעזאזל עושים עם נגיף בתחנת כוח?‬
‫בואו נתפצל ונברר.‬
‫דאונטאון וברוקלין‬
‫רכבת אקספרס לדאונטאון. מעניין לאן הוא נוסע.‬
‫תחזיקו את הדלתות!‬
‫גבירותיי ורבותיי, זו רכבת אקספרס לדאונטאון.‬
‫נא לא לשים ידיים או תיקים בדלת הרכבת בעת הסגירה.‬
‫בלי ידיים, בלי תיקים בדלתות.‬
‫לאונה היה תיק כזה בבית של רוח הרפאים.‬
‫אתה בטוח?‬
‫זהירות מהדלתות הנסגרות.‬
‫חרא. צריך לזוז.‬
‫זין!‬
‫חרא. הוא מסתלק. מה, לעזאזל, נעשה?‬
‫לוני, בן זונה משופם יפהפה שכמוך.‬
‫איפה התיק שלו?‬
‫לא הבאת אותי הנה כדי להאשים אותי ברציחות האלה, נכון?‬
‫אחרת למה הבאתי אותך?‬
‫כי את אבודה בים,‬
‫אז את מצעידה אותי לכאן,‬
‫מארגנת הפקה שלמה.‬
‫האזיקים.‬
‫תוספת נחמדה.‬
‫את מאלצת אותי לפלוט שטויות‬
‫שיגרמו לבוס שלך, שמאחורי המראה...‬
‫יגרמו לו להתייחס אלייך ברצינות סוף סוף.‬
‫זה העניין, הסוכנת מוריס?‬
‫זה התיק של גרטל פישר מרשות ההגירה והאוכלוסין.‬
‫והסימן של מהדק הנייר בפינה,‬
‫פירושו שהוצמד לזה תיק נוסף.‬
‫זה שפירט את כל הכביסה המלוכלכת שנרקמו בה צלבי קרס,‬
‫ואתה ידעת את זה,‬
‫לא כן?‬
‫אז שנינו יודעים שיש נאצים פה, באמריקה.‬
‫ואני מצאתי אותם בהליכה אחר שובל הגופות שהובילו אליך.‬
‫אבל אני מבטיחה לך,‬
‫שלא נותרו מספיק חיים בגופך הזקן‬
‫לצאת ולרצוח את כל אלה שעדיין מסתובבים,‬
‫שותים באדוויזר ואוכלים סלופי ג'ו.‬
‫כי זה גדול יותר‬
‫מכמה קשישים שמתחבאים בפרברים.‬
‫והסימן של מהדק הנייר מוכיח‬
‫שהממשלה היא זו שהעבירה את הנאצים לבית השכן.‬
‫אני בונה תיק,‬
‫ואני רוצה את עזרתך.‬
‫תספר לי איך מצאת אותם.‬
‫את צודקת.‬
‫זה גדול יותר מכפי שמישהו קולט.‬
‫הם כאן.‬
‫הם בקרבנו,‬
‫הם מתקשרים אלה עם אלה,‬
‫ויש להם תוכניות לתקוף בניו יורק.‬
‫- הלילה. - הלילה?‬
‫הלילה.‬
‫לכן את חייבת לשחרר אותי.‬
‫את חייבת לשחרר אותי עכשיו.‬
‫- הלילה. - ברגע זה!‬
‫זה לא נוח בכלל, נכון? גם המפלצת שמתחת למיטה תהיה שם?‬
‫באמת חשבתי שתראה את התמונה הגדולה.‬
‫אולי לילה במעצר יעזור לך להחכים.‬
‫- תזכרי דבר אחד. - והוא?‬
‫הדם שיישפך הלילה יהיה על ידייך.‬
‫על ידייך!‬
‫תחנת כוח ביוקנן דרום אבטחה‬
‫תזרוק את הנשק!‬
‫לא, לא, לא.‬
‫לא.‬
‫אדוני, אל תיגע בזה.‬
‫- אל תיגע. - אני מצאתי ראשון.‬
‫- אתה רוצה כסף? - מה אתה עושה?‬
‫אתה רוצה עשרה דולרים?‬
‫תביט למטה. רואה?‬
‫תסתלק.‬
‫זיבולים.‬
‫השתגעת? בחיים אל תוציא מזומן מהכיס בתחתית.‬
‫חרא.‬
‫אולי יתמזל מזלנו,‬
‫ולא תהיה...‬
‫לא, זו פצצה.‬
‫מי אתה, לעזאזל?‬
‫חלק מהשבט שמקווה לעצור אותנו?‬
‫אלו שוטים.‬
‫לא יעצרו אותנו,‬
‫לא יהודון או יפני,‬
‫או אף אחד אחר לצורך העניין.‬
‫לעולם לא תעצרו את מלאכתו של אבא.‬
‫שלום, בת זונה.‬
‫מה? אין חיבוק תודה?‬
‫טוב, אז מרעום אלקטרוני,‬
‫ויש חוטי דמה,‬
‫ויש גם כפילויות.‬
‫רגע. מה זה אומר?‬
‫זה אומר שאם אחתוך את החוט הלא נכון,‬
‫אז כולנו נעשה סדר עם המתים.‬
‫בסדר,‬
‫אמרת שרוח הרפאים עבד על נשק ביולוגי, נכון?‬
‫לא, זה סתם...‬
‫זה סתם...‬
‫חומר נפץ תקני.‬
‫כן. תקשיב, ילדון,‬
‫תעשה לי טובה, בסדר?‬
‫אני רוצה שתיקח את כל האנשים שכאן,‬
‫תוציא אותם מהקרון הזה, עד לאחורי הרכבת.‬
‫רגע. מה איתך?‬
‫אני אנטרל את הפצצה ואהיה גיבור.‬
‫- זה מה שאני אעשה. - לא. על הזין שלי.‬
‫לא על הזין. לא.‬
‫אני אזכה בתהילה. אני אשיג את הבחורות.‬
‫- אתה תצא. - לא. אני לא עושה את זה.‬
‫- לא אעזוב בלי... - תקשיב לי עכשיו, אתה שומע?‬
‫קח את כולם עכשיו, תוציא אותם מהקרון, שמעת?‬
‫על הזין שלי. לא אעזוב אותך.‬
‫גם בזה תעשה לי טובה.‬
‫צא החוצה.‬
‫לך.‬
‫טוב, תקשיבו. בואו.‬
‫בואו נלך. קדימה. לא אקח מכם... לא.‬
‫לכו בכיוון הזה. מכאן. לכו!‬
‫לא אקח מכם כסף דפוק, פשוט תלכו.‬
‫תתקדמו או שאדפוק לכם חור בראש. לכו!‬
‫תמשיכו להתקדם! צאו מכאן!‬
‫אל הקרון הבא! קדימה!‬
‫היי, אתה לוני פלאש.‬
‫זה לא מה שחושבים שזה, חבוב.‬
‫לזוז!‬
‫לקרון הבא! קדימה.‬
‫לכו, לכו, לכו.‬
‫קדימה, להזדרז. קדימה, לכו!‬
‫אמרתי להמשיך לזוז!‬
‫לכו!‬
‫הודו לאדוניי כי טוב.‬
‫אתם... אתם רואים מה...‬
‫מה המהלך הבא שלך?‬
‫שישב. במוקדם או במאוחר, הוא יגיד משהו.‬
‫- מה לעזאזל אתם עושים שם? - מה לכל הרוחות?‬
‫מה זה היה? מה זה היה שם?‬
‫מה קורה? אתם יודעים מה קורה.‬
‫תנו לי לצאת, בבקשה!‬
‫- ממש לא! - תעוף לי מהדרך.‬
‫"קליעים על המאדים", נכון?‬
‫סרט לא מוערך.‬
‫יש האפלה ברחבי כל העיר.‬
‫לא מקובל. החברה שלי מחכה למשלוח הזה כבר שבועות.‬
‫גברת, אמרתי לך. אני חייב לסגור את המקום.‬
‫נוהל חירום.‬
‫טוב, לא אעזוב בלעדיו.‬
‫לא, תביני, זה מטען שעדיין דורש בידוק‬
‫ובחינה של המכס.‬
‫אני מקווה שהבאת שק שינה.‬
‫חמישה עשר מיליון.‬
‫זה יהיה סכום התביעה שלך.‬
‫כל יום עיכוב של המשלוח עולה לחברה שלי 345,000 דולר ברווחים.‬
‫וזה שום דבר‬
‫בהשוואה לעלויות המתגלגלות שצפויות ל-64 הלקוחות התאגידיים שלנו.‬
‫אל מי לדעתך אפנה אותם כשהם יבואו לגבות?‬
‫אז לא הבאתי שק שינה.‬
‫כי אני הולכת ולוקחת איתי את המטען הארור שלי.‬
‫המשאיות עמוסות?‬
‫אנחנו מוכנים לתזוזה.‬
‫בואו ניסע.‬
‫ניו יורק רכבי חירום‬
‫תדביקו את המדבקות ותעברו בקלות.‬
‫אל תעצרו משום סיבה.‬