‫ברלין, 1938‬
‫אימא.‬
‫אושוויץ, 1942‬
‫הלן‬
‫יעקב‬
‫אני יודע איך לצאת מכאן.‬
‫ציידים‬
‫אתה אוהב את המוסד הצנוע שלנו?‬
‫הוא מרשים, יש לומר.‬
‫- פרדריק האוזר. - מאיר אופרמן.‬
‫- נעים להכיר, מר אופרמן. - נעים להכיר גם אותך.‬
‫עליי לומר, בהתחשב במעמדך כאיש עסקים,‬
‫אני מופתע שדרכינו טרם הצטלבו.‬
‫אולי לא נועדנו לכך.‬
‫תרשה לי להראות לך את פנתאון האוצרות שלי.‬
‫תגיד לי, מר אופרמן,‬
‫תוכל לשמור סוד?‬
‫אני מניח שזה תלוי בסוד.‬
‫תשובה נאה מאוד.‬
‫נו...‬
‫אבל בבנק הזה,‬
‫התשובה שלנו היא תמיד "כן" מהדהד.‬
‫סודיות היא המטבע שלנו, מר אופרמן.‬
‫תרשה לי לשאול אותך.‬
‫אתה חושב...‬
‫שהכסף שלך מוגן כרגע?‬
‫לא. הוא ממוסה, נספר ומבוקר.‬
‫אבל פה, אנחנו פועלים לפי פילוסופיה אחת פשוטה.‬
‫אי אפשר לקחת את מה שאי אפשר לראות.‬
‫ג'ונה.‬
‫ג'ונה?‬
‫קדימה, בן, תדבר איתי.‬
‫החבר שלך נורה פעמיים בזמן המשמרת שלו.‬
‫דבר לא נגנב, דבר לא נלקח מהקופה.‬
‫יש לך מושג למה זה קרה? למה הוא היה היעד?‬
‫שום מושג.‬
‫הצלחת לראות את הבחור?‬
‫לא.‬
‫היה חשוך מדי.‬
‫מה?‬
‫בטח ראית אותו.‬
‫היה חשוך מדי.‬
‫לא ראיתי כלום.‬
‫אחרי הרצח של סבתך‬
‫באת הנה ופלטת כל פרט שזכרת,‬
‫שהבחור נמלט במורד הסמטה, שהוא לבש אימונית,‬
‫שהיה לו כובע שחור,‬
‫ועכשיו החבר שלך מת, אתה חולף בחופזה על פני הרוצח,‬
‫ואין לך שום דבר בשבילי?‬
‫ג'ונה, אתה חייב לעזור לי פה.‬
‫מה אומר? אמרתי לך, היה חשוך.‬
‫לא ראיתי כלום. היה חשוך.‬
‫מה תרצה שאעשה? שאחזור על עצמי כל הלילה?‬
‫החבר הכי טוב שלי בדיוק...‬
‫החבר הכי טוב שלי בדיוק נורה למוות. על הזין שלי.‬
‫ג'ונה.‬
‫ג'ונה?‬
‫ג'ונה היידלבאום?‬
‫כאן הסוכנת מוריס מהאף-בי-איי.‬
‫אני רוצה לדבר איתך על סבתך.‬
‫השגתי את השם שלך מהרב גרוסמן.‬
‫ג'ונה.‬
‫ג'ונה?‬
‫אני רק רוצה לדבר איתך.‬
‫אתה יכול להכניס אותי?‬
‫הוא לא בבית.‬
‫- יש לכם מושג איפה הוא? - את מהמשטרה?‬
‫מהאף-בי-איי.‬
‫- אני מילי. - מהאף-בי-איי?‬
‫באת בקשר לרצח של ארתור?‬
‫מי זה ארתור?‬
‫חבר שלנו, שנרצח בזמן שמכר ספרי קומיקס דפוקים.‬
‫צר לי מאוד. מתי?‬
‫אתמול בלילה.‬
‫תקשיבו,‬
‫אם תשמעו מג'ונה,‬
‫תגידו לו שאני צריכה לדבר איתו, טוב?‬
‫הוא לא בצרות.‬
‫אני רק דואגת לו.‬
‫כן.‬
‫גם אני.‬
‫מהאף-בי-איי?‬
‫- במה לעזאזל ג'ונה הסתבך? - אני לא יודעת.‬
‫אבל הוא איחר למשמרת שלו.‬
‫ג'ונה היה אמור להיות מאחורי הדלפק.‬
‫הילד גרם זה עתה למות החבר שלו.‬
‫תרצה שיגרום כעת לאחד מאיתנו למות?‬
‫אם הם עלו עליו, מה ימנע מהם לעקוב אחריו לכאן? אלינו?‬
‫הוא נשאר פה.‬
‫זה הבית שלי. ההחלטה שלי.‬
‫זה עלול לסכן את כל מה שעבדנו למענו.‬
‫יום הדין הוא ב-13 ביולי.‬
‫זה בעוד שבועות אחדים.‬
‫ומה קצה החוט היחיד שלנו? איזה בנק שהנאצים ביקרו בו?‬
‫והמפתח הזה הוא לבנק כלשהו,‬
‫שנבנה על גבו של רצח עם.‬
‫פרדריק האוזר הבנקאי מימן את האימפריה שלו על שלל יהודי גנוב.‬
‫אוצרות, ירושות,‬
‫שיני זהב של זקנות.‬
‫ואין לי ספק שכפות ידיו השווייצריות‬
‫מחממות ביצים נאציות.‬
‫מה יש בכספת 630?‬
‫אלוהים, התחלנו.‬
‫תסלחו לי, אני רוצה לחזור.‬
‫אעזור להפיל את הנאצים המזדיינים האלה.‬
‫- מאיר, אסור היה להביא אותו הנה. - תסלחו לנו לרגע.‬
‫ג'ונה, בוא.‬
‫בשם אלוהים.‬
‫הכעס שבוער בנשמתך, הוא עלול לסכן את כולנו.‬
‫זו תבערה,‬
‫ואם לא תיזהר, היא תכלה אותך.‬
‫הזיבולים המסובבים האלה.‬
‫אמרת שנקמה היא הנקמה הטובה ביותר. ככה אמרת.‬
‫היה מדובר באנשים שלך, במספר אחת שלך.‬
‫היה מדובר בזאב.‬
‫אז הנאצי המזדיין עם העיניים הצרות,‬
‫- שהרג את החבר הכי טוב שלי, הוא שלי. - נקמה אישית? תגמול?‬
‫זה בהמשך, ג'ונה, אם בכלל.‬
‫קודם כול עלינו לעשות צדק.‬
‫זה קשור לצדק בשם 11 מיליון איש.‬
‫הנקמה שלך קשורה אליך.‬
‫אני חושב שאתה לא מבין.‬
‫או שתשתף אותי במסיבת התה הדפוקה שלך,‬
‫או שאצא לשם,‬
‫ואמצא בעצמי את הבן זונה שהרג את החבר הכי טוב שלי.‬
‫אימא, אבא.‬
‫באתי ברגע ששמעתי.‬
‫- נו, טוב מאוחר מאשר לעולם לא. - זה שום דבר.‬
‫אימא, זה לא שום דבר, זה בלגן.‬
‫לא היית צריכה לעזוב את העבודה בשביל זה.‬
‫אני בסדר גמור.‬
‫את מלאכית, אבל אני בסדר, באמת.‬
‫הייתה לה עוד התפרצות.‬
‫אבל היא בסדר. אנחנו מטפלים בה יפה.‬
‫ואם מדברים על מלאכים,‬
‫מריה הייתה ברכה גדולה, כרגיל.‬
‫היחידה שדואגת לי כמו שצריך במקום המזוויע הזה.‬
‫אתן לכם פרטיות.‬
‫אני צריכה לרוץ לנוחיות, אימא.‬
‫- מה? - תיתני לי להתנצל?‬
‫בטוח שאת יודעת איך?‬
‫אני יודעת שאסור היה לי להגיב ככה, אבל אני פשוט...‬
‫הייתי רוצה להשתפר בזה,‬
‫למענך.‬
‫גם אני.‬
‫- ד"ר ריצ'רדסון לחדר 315. - אני צריכה לחזור.‬
‫תורנות מעקב דפוקה?‬
‫זה מה שנותנים לשוטרים השמנים.‬
‫אתה לא בתורנות.‬
‫אתה פה רק כי מאיר רצה שנשמור עליך.‬
‫אתה התינוק ואני השמרטפית הארורה,‬
‫אז פשוט תשתוק, ותשמור על האצבעות השמנמנות שלך,‬
‫ואל תיפצע.‬
‫הבנק העולמי הבינ"ל של ציריך‬
‫חוץ מזה, נאלצתי לעסוק בתיוק במשך שנה שלמה באם-איי-6,‬
‫לפני שהורשיתי לצאת לתורנות מעקב.‬
‫דע לך שאתה בר מזל, כי מעקב זו אומנות.‬
‫מה אנחנו מחפשים בכלל?‬
‫דממה בתוהו.‬
‫אפרופו תוהו,‬
‫החבר שלך בהחלט אכל אותה, מה?‬
‫לא. הוא אכל אותה בגללי.‬
‫לפעמים, כשאתה מנסה להגן על עולמך,‬
‫אתה מסכן את עולמם של היקרים לך ביותר.‬
‫אילו רות הייתה פה, היא הייתה אומרת לך את זה.‬
‫טוב, היא לא גרמה למות החבר הכי טוב שלה.‬
‫היא הייתה מספיק קרובה לזה.‬
‫סבתך סיפרה לי פעם סיפור על התקופה שלה במחנות.‬
‫היא השאירה רושם רציני על רופא נאצי,‬
‫וילהלם צוכס.‬
‫הזאב?‬
‫בשלב מוקדם של מאסרה,‬
‫היא עשתה משהו שלכד את עינו של הזאב,‬
‫כשהיא הצילה את חייה של נערה.‬
‫הוא פיתח קיבעון לגביה.‬
‫לרות לא היה מושג.‬
‫היא בילתה את ימיה בניסיון לשרוד,‬
‫ניסיון לגנוב מבט מאהובה, מאיר.‬
‫בלי לדעת שכל הזמן הזה, הזאב ארב לה,‬
‫לטרף שלו.‬
‫ואז יום אחד, הזאב עשה לבסוף מהלך.‬
‫קיוויתי למצוא אותך פה.‬
‫אני צריך מזכירה אישית במרפאה.‬
‫פגשתי כמה בחורות גרמניות ממאגר הקצרניות,‬
‫אבל אני צריך מישהי... יוצאת מהכלל.‬
‫וחשבתי עלייך.‬
‫תקבלי חדר משלך.‬
‫מיטה חמה. אוכל הגון.‬
‫המלכוד היחיד הוא שתצטרכי לעבוד‬
‫אצל רופא מבולבל להכאיב,‬
‫ולעשות סדר בניירת שלו.‬
‫זו בחירה?‬
‫או שזו פקודה?‬
‫בחירה, כמובן.‬
‫אם כך, אני מעריכה את הצעתך,‬
‫אבל אני חושבת שאשאר פה.‬
‫קיוויתי שתבחרי‬
‫בחוכמה רבה יותר.‬
‫אבל שום ארוחה או מיטה חמה לעולם לא היו מפצים‬
‫על הבושה שהייתה חשה אילו קיבלה את הצעת השטן.‬
‫ובאותו רגע, באותה החלטה,‬
‫רות איימה על עולמו של מאיר יותר מכפי שהתכוונה אי פעם,‬
‫והזאב עבר להתמקד במאיר.‬
‫מה הוא עשה לו?‬
‫לא ממקומי לספר את זה.‬
‫אבל אתה לא היחיד, ג'ונה.‬
‫סבתך,‬
‫מאותו רגע ואילך, היא חשה לעד כמו שאתה חש כעת.‬
‫זאת הסיבה שהיא שמה את הזאב בראש הרשימה שלנו.‬
‫לא מאיר עשה את זה?‬
‫מספיק פטפוטים. הזקנה נכנסת.‬
‫תודה רבה...‬
‫אני מרגישה מיוחדת מאוד.‬
‫תודה.‬
‫- אהיה בחוץ. - תודה.‬
‫טוב.‬
‫כן.‬
‫מדויק.‬
‫בסדר.‬
‫שלוש, ארבע... בסדר.‬
‫שש מאות ושלושים...‬
‫שש מאות.‬
‫היא לא הייתה שם.‬
‫המספרים מגיעים רק עד 600, זה...‬
‫את משוכנעת?‬
‫מה, אתה מפקפק עכשיו ביכולת שלי לספור?‬
‫ממש לא. פקפקתי בראייה שלך.‬
‫כן.‬
‫טוב, בסדר. תראו,‬
‫המפתח הזה הוא בדיוק כמו המפתחות שהיו לנאצים.‬
‫זה מאותו סוג, זה אותו בנק.‬
‫אז היא חייבת להיות שם, נכון?‬
‫אולי היא מוסתרת במקום סודי.‬
‫בטרקלין עסקים לאח"מים נאצים או משהו?‬
‫אני לא יודעת איך אנחנו אמורים למצוא כספת סודית‬
‫בבנק החשאי ביותר בעיר. איך?‬
‫כל סוד חייב להתחיל ממקום כלשהו.‬
‫אין דבר שעוגיות לא יפתרו.‬
‫לאן לעזאזל היא הולכת?‬
‫תמיד מדברים בחידות, הקתולים האלה.‬
‫טעים.‬
‫חטיפי סיבר בע"מ‬
‫אני לא מרגיש הבדל בטעם.‬
‫לא חשתם בטעם של ממתיק חוסך עלויות.‬
‫זה יחולל מהפכה באופן המתקת המוצרים שלכם.‬
‫חסל סדר ייבוא של סוכר יקר.‬
‫זה מוגן בפטנט, מאושר ע"י מנהל המזון והתרופות,‬
‫מיוצר מעודפי ייצור, ממש כאן בארה"ב.‬
‫רבותיי, הדבר היחיד שיהיה מתוק יותר מהמוצר שלכם הוא...‬
‫שולי הרווח שלכם.‬
‫תסלחו לי לרגע.‬
‫- מה? - אני מצטערת, גברת לואו,‬
‫אבל הייתה תקרית במפעל.‬
‫- תקרית? - חלק מה"רכיבים" שהרכבנו‬
‫במרתף עברו התלקחות כלשהי.‬
‫מספיק עם הדיבור המוצפן.‬
‫היו נפגעים?‬
‫שני פועלים, ושניים נוספים נפצעו.‬
‫המשלוח מארגנטינה?‬
‫בהיכון, ממתין להסרת הסנקציות.‬
‫זה ממש ברגע האחרון.‬
‫אני מתנצלת. איפה היינו?‬
‫- רווחים. - רווחים.‬
‫זה החלק המתוק באמת.‬
‫בואו נדבר על מספרים.‬
‫אושוויץ‬
‫מניין אתה יודע שתוכל לבטוח בה?‬
‫כי אני מאוהב בה.‬
‫ולמצוא אהבה במקום כזה?‬
‫אלוהים כבר לצידי.‬
‫התוכנית שלך תעבוד רק אם כולם יישמעו לה.‬
‫כולל אלוהים.‬
‫אלוהים יישמע וגם היא.‬
‫איפה הכובע שלי?‬
‫לא חבשת אותו כאן, הקצין.‬
‫וכשנצא מכאן,‬
‫אתן לה את הטבעת שהייתה שייכת לאימי,‬
‫ולאימה לפניה.‬
‫תמצאי אותו עכשיו,‬
‫או שאמצא עכברושה תופרת אחרת‬
‫שלא תאבד את החפצים שלי.‬
‫טוב, עם פרצוף כמו שלך תצטרך טבעת יפה.‬
‫אני רק מקווה שהיא שווה את זה.‬
‫את יודעת מה?‬
‫אני חושב ששכחתי אותו במגורים.‬
‫רק רגע, אתה אומר שג'ונה הלך לחפש את הבחור שירה בסבתו?‬
‫- נכון. - סבתו נורתה למוות,‬
‫ג'ונה הולך לחפש את הפושע שירה.‬
‫כעבור עשרה ימים, החבר הכי טוב שלו נרצח בזמן המשמרת של ג'ונה.‬
‫אתה לא חושב שכל זה אולי קשור?‬
‫כן, אני חושב כך, אבל אין לי איך לקשר את הרצח של ארתור לזה של רות.‬
‫הילד יודע משהו.‬
‫נתת לו ללכת.‬
‫צריך לשבור ילד כזה, לברר מה הוא יודע.‬
‫לגלות מה הקשר הדפוק.‬
‫לא אעצור ילד בן 19 לילה שלם,‬
‫בלי סיבה למעצר.‬
‫הוא ילד טוב, מוריס, שקיבל גורל מזופת.‬
‫אין לו משפחה, אין לו כסף. ילד כזה יודע לשרוד.‬
‫ילד כזה לא נשבר.‬
‫אין לו כסף?‬
‫אז מי שילם את הערבות שלו?‬
‫חבר של הסבתא.‬
‫מאיר אופרמן.‬
‫- הבלש גרוטון. - אני תכף חוזר.‬
‫לוסי, שלוחה חמש.‬
‫טוב, גבירותיי ויהודיי, לפנינו קומת הכניסה של הבנק שלנו.‬
‫כספות, עמדות כספרות, משרדים,‬
‫חדר מעקב, שירותים, מחסן, דוודים.‬
‫מרגש בערך כמו הקאמה סוטרה המורמוני, נכון,‬
‫אבל אז ישנו זה.‬
‫חדר נטול שם,‬
‫מיועד לא להכיל דבר,‬
‫עם דלת פלדה מחוסמת.‬
‫אם כספת 630 נמצאת בבנק הזה, תמצאו אותה שם.‬
‫טוב, לכל כלא יש מנהל כלא.‬
‫למישהו יש גישה.‬
‫ההצגה מתחילה.‬
‫שלום.‬
‫כאן כוכב המסך והבמה החביב עלייך,‬
‫ואני רוצה לתת לך את כל כספי.‬
‫טוב, אני מנהלת הסניף בפועל.‬
‫לרוב, שותף אחראי על פתיחת חשבונות.‬
‫כן, טוב, אני לא יודע אם את מזהה אותי,‬
‫אבל אני די מאוד מפורסם,‬
‫ואני לא מעוניין ב"לרוב" כך שיתנפלו עליי.‬
‫תרשי לי לעזור לך.‬
‫אנחנו נראים אחרת פנים אל פנים.‬
‫אבל אתן לך רמז.‬
‫למד.‬
‫וו.‬
‫נון.‬
‫יוד פלאש.‬
‫לוני פלאש.‬
‫קנדרה קונראד, המפתחות רק אצלה. היא עונדת אותם על שרשרת.‬
‫עקבתי אחריה.‬
‫היא לוקחת אותם הביתה כל לילה.‬
‫אבל אמצא דרך להשיג אותם.‬
‫אם ניכנס לאנשהו בבנק הזה בשעות היום‬
‫יהיו 100 עדים.‬
‫אם ניכנס בלילה, יש אזעקות, יש מצלמות, יש מאבטחים חמושים.‬
‫כן, והאזעקה היא פרטית, רק בשבילם.‬
‫אי אפשר לנתק אותה, היא תופעל, היא תקפיץ את השומרים.‬
‫ורק כדי להוסיף דובדבן לקצפת המחורבנת,‬
‫גם אם נצליח לפרוץ,‬
‫אסור שהם ידעו שנכנסנו לכספת הסודית שלהם.‬
‫ברגע שנוכיח שידוע לנו שהיא קיימת בכלל,‬
‫באותו רגע הנאצים ידעו שעלינו עליהם.‬
‫חואניטה קרפס שרת המסחר‬
‫אתה יודע כמה ליבנו נשבר, ביף.‬
‫- מה מצבך? - לא אשקר.‬
‫היה קשה יותר מסטייק זול.‬
‫אבל יש עבודה שצריך לסיים.‬
‫בעצם, זאת הסיבה שבאתי אלייך.‬
‫מה העניין?‬
‫חוק הסחר.‬
‫דרום אמריקה?‬
‫אני מניח שאובדן המשפחה שלי הפך אותי לרגשן אמיתי.‬
‫אבל אם נסיר את הסנקציות,‬
‫ניתן לדיקטטורים הדרום אמריקניים‬
‫לנצל לרעה את זכויות האדם כאוות נפשם, בלי שום השלכות.‬
‫ואיזה מין מסר זה מעביר לעולם?‬
‫טענת את ההפך הגמור במשך חודשים.‬
‫וטעיתי. כולנו טעינו.‬
‫האם אי פעם מאוחר מדי להודות בטעותך?‬
‫כן.‬
‫ממש עכשיו זה מאוחר מדי.‬
‫החוק עבר את שני הבתים.‬
‫הוא ממתין לחתימה של קרטר.‬
‫אתה מציע שנטיל עליו וטו?‬
‫לא להטיל וטו.‬
‫לדחות אותו בזמן שנחקור אותו.‬
‫אמרת לנשיא?‬
‫אין לי בעיה לעשות זאת, אבל באתי קודם אלייך,‬
‫כידיד.‬
‫זה מה שלוטי שלי הייתה רוצה.‬
‫היא תמיד חיבבה אותך למדי.‬
‫- האזעקות הן עדיין בעיה. - לדעתי אין מספיק זמן.‬
‫לא, אבל אמרת שהאזעקה תופעל, ויהי מה.‬
‫ויהי מה.‬
‫אז נגרום לשומרים להאמין שאנחנו נוכלים.‬
‫אנחנו גונבים מזומן מהכספות...‬
‫בזמן שהשאר יפרצו לחדר הסודי.‬
‫אז תרצה שנשדוד מאות אלפי דולרים‬
‫- מבנק מאובטח ביותר? - נכון.‬
‫- ומה לגבי האבטחה? - הארייט תטפל באבטחה.‬
‫- צר לי מאוד, אדוני. - כן.‬
‫אישה מהאף-בי-איי נמצאת בדלת.‬
‫היא רוצה לדבר עם הילד.‬
‫הלוחם השקט: הנדבן היהודי המשפיע ביותר‬
‫מאת דני רוהר מיוחד לניו יורק טיימס‬
‫מאת דני רוהר‬
‫תמונה: דני רוהר‬
‫דני רוהר הניו יורק טיימס‬
‫הישגים מטופשים‬
‫של זקן יהיר.‬
‫לא, זה מובן לי.‬
‫התעודה מתחרות האיות שלי בכיתה ה' עדיין על המקרר שלי.‬
‫כדאי שאסיר את כולן,‬
‫אבל אז בטח אשכח שהייתי נאה אי פעם.‬
‫- מאיר אופרמן. - הסוכנת מוריס.‬
‫תקרא לי מילי.‬
‫- מילי. - כן.‬
‫זהו ג'ונה.‬
‫- שלום, ג'ונה. - היי.‬
‫אתה יודע, אנשים רבים דואגים לך.‬
‫אני במקרה אחד מהם.‬
‫ג'ונה עבר לא מעט לאחרונה.‬
‫אני יודעת. אני משתתפת בצערך.‬
‫ג'ונה כבר מסר הצהרה למשטרה‬
‫על הרצח של חברו.‬
‫כן.‬
‫בעצם, באתי לדבר איתך על סבתך,‬
‫ותהיתי אם תוכל לענות למעני על כמה שאלות.‬
‫גילית משהו?‬
‫קצה חוט?‬
‫לא, אבל קיוויתי ששיחה פרטית שלנו תסייע.‬
‫אהיה בחוץ.‬
‫אתה משחק?‬
‫כן, קצת.‬
‫- את? - לא ממש.‬
‫אני לא ממש טובה. נאמר לי שאני אגרסיבית מדי.‬
‫גמביט המלכה.‬
‫מה זה?‬
‫זו אסטרטגיה‬
‫שמשמשת את האלופים.‬
‫תוקפים מהמהלך הראשון,‬
‫מקדמים את המלכה,‬
‫מפעילים לחץ בלתי פוסק על היריב, עד שהוא מתקפל.‬
‫זה נשמע מחושב יותר ממה שאני עושה.‬
‫בנוסף, זה עובד רק אם היריב שלך טועה.‬
‫מותר לי להיות כנה, ג'ונה?‬
‫אני לא טובה במשחקים כי אני לא אוהבת לשחק בהם.‬
‫זה מה שידוע לי. ידוע לי שסבתך נרצחה.‬
‫ידוע לי שאמרת לבלש גרוטון שלדעתך זה לא היה שוד.‬
‫וידוע לי שכעבור כמה ימים,‬
‫החבר הכי טוב שלך נרצח בזמן המשמרת שהייתה אמורה להיות שלך.‬
‫ואני לא מסוגלת לתאר לעצמי איך אתה מתמודד עם כל זה.‬
‫לא.‬
‫את לא מסוגלת.‬
‫כמו כן, ידוע לי שהלכת לחפש את האדם שרצח את סבתך.‬
‫ואילו מישהו היה פוגע באדם שאני אוהבת, הייתי עושה כמוך.‬
‫אבל יש דרך נכונה ודרך פסולה להשיג צדק.‬
‫אתה עדיין יכול לבחור לפעול פה נכון.‬
‫אתה חייב להתוודות, ג'ונה.‬
‫למה הטובים תמיד חייבים לבחור לעשות את המעשה הנכון?‬
‫המעשה הנכון‬
‫לא עזר לברוס ויין להשיג צדק למשפחתו.‬
‫או לפרנק קאסל.‬
‫פיטר פרקר.‬
‫אתה מנסה להגיד לי משהו?‬
‫לא, אני סתם מדבר על קומיקס.‬
‫מצאנו מעיל של ילד בזירת רצח.‬
‫לא הצלחנו לגלות למי הוא שייך.‬
‫אבל תקלוט את זה,‬
‫לקורבן היו תמונות מעקב אחר סבתך.‬
‫כמעט כאילו שהוא עקב אחר תנועותיה.‬
‫ג'ונה, האם המעיל הזה שייך לך?‬
‫תבין, אני חושבת שהלכת לחפש צדק,‬
‫והסתבכת מעל לראש, ואני חושבת שלא עשית את זה לבד, טוב?‬
‫אז תקשיב לי, אני יכולה להגן עליך,‬
‫אבל אתה חייב לספר לי מה קורה.‬
‫אולי מה שקורה זה שאת זו‬
‫שהסתבכה מעל לראש.‬
‫איפה היית לפני שלושה לילות?‬
‫הוא היה איתי.‬
‫פה.‬
‫שאלות נוספות,‬
‫תרגישי חופשי להפנות אותן לעורך הדין של הילד.‬
‫כמובן.‬
‫זה לא שהטובים‬
‫תמיד חייבים לבחור לעשות את המעשה הנכון.‬
‫אלא שהבחירה לעשות את המעשה הנכון הופכת אותם לטובים.‬
‫יום טוב, מילי.‬
‫היא שיקרה.‬
‫היא אכן טובה בשחמט.‬
‫והיא לא בצד שלנו, ג'ונה.‬
‫איך ידעת שזאת הכניסה?‬
‫כי אני בניתי אותה.‬
‫מהר יותר, יעקב!‬
‫השבח לאל.‬
‫טוב. השלב האחרון.‬
‫אתם מוכנים?‬
‫לכל אחד יש נכס שהוא יעדיף שלא ייגרר אל האור.‬
‫אני מתגאה בידיעה איך להשאיר דברים בחשכה.‬
‫וזו בדיוק הסיבה שבאתי הנה אליך.‬
‫...אדם שעיניו הסתגלו‬
‫לראות בחשכה.‬
‫הגרמנית שלך מושלמת.‬
‫כולנו נאלצנו ללמוד דברים חדשים כדי לשרוד במלחמה.‬
‫אם מדברים על זה, ולמרות הסכנה שאישמע גס,‬
‫אני חושש שעליי לברר, כי המשקיעים שלי יבררו.‬
‫מה עשית בזמן המלחמה?‬
‫שמרתי על מדיניות ניטרלית,‬
‫וניטרליות מבטיחה יציבות.‬
‫לא רואה רעות. לא שומע רעות.‬
‫לא מדבר רעות.‬
‫אבל הרוע עדיין קיים, לא?‬
‫ממש לנגד עיניך העצומות,‬
‫ואוזניך האטומות ולשונך האילמת.‬
‫ואם לא נזהרים,‬
‫עיוורון עיקש שכזה‬
‫מוביל להשגת אוצרות די סרי טעם.‬
‫כמה מאכזב.‬
‫חשבתי שאתה שונה מהאחרים.‬
‫איזה אחרים?‬
‫נו, בחייך, לבטח נודה שנינו בהלצה האכזרית‬
‫שבהטפת מוסר על הלוואת כספים מיהודי.‬
‫ועוד יהודי צבוע.‬
‫איפה עשית את הונך אחרי המלחמה, מר אופרמן?‬
‫והאם הכול היה זך כשלג על המטרהורן?‬
‫לא ולא.‬
‫כל האוצרות סרי טעם.‬
‫אין דולר עלי אדמות שאינו מלוכלך קמעה.‬
‫יש הבדל בין לכלוך‬
‫לבין דם.‬
‫לא אם מנקים אותו מספיק טוב.‬
‫הדם תמיד משאיר כתם, ידידי,‬
‫בין אם אתה רואה אותו או לא.‬
‫אם זה הכול,‬
‫אני חושב שאלווה אותך החוצה.‬
‫שלום.‬
‫- שוב אתה. - כן.‬
‫תראי, למדתי כמה לקחים בהוליווד.‬
‫הראשון, לעולם לא להסכים למפגש ליהוק אחרי השעה 20:00.‬
‫והשני, אם אתה רואה משהו שאתה רוצה,‬
‫אל תחשוש לבקש אותו, אחרת לעולם לא תשיג אותו.‬
‫החיים קצרים, מה?‬
‫מספר ההזדמנויות מוגבל, את יודעת?‬
‫קנדרה,‬
‫משהו קורה בינינו.‬
‫- שנינו חשים בזה. - אני לא מכירה סרטים שלך.‬
‫- אלה סרטי קולנוע. - אבל בעלי...‬
‫התקשרתי אליו ואמרתי לו שפגשתי אותך.‬
‫הוא מעריץ גדול.‬
‫כן?‬
‫כמה גדול?‬
‫מה זה, מה שאמרת הרגע?‬
‫זו תפילה קטנה, אתה יודע?‬
‫אל תירא, חזק ואמץ.‬
‫כל הדברים הטובים האלה.‬
‫כן, אין כמו שיחת עידוד מהתורה,‬
‫שתעזור לך לבצע עבירה.‬
‫סבתא שלי נהגה להגיד את זה.‬
‫זה ממש ברגע האחרון.‬
‫- השגת את התבנית? - כן.‬
‫ואולי זיבה.‬
‫- אתה בסדר? - רגשית, לא.‬
‫נאלצתי לגלם בשביל זה את הילד‬
‫בגרסה הכחולה של קרמר נגד קרמר.‬
‫תשתה קפה, רומיאו. היום שלך רק מתחיל.‬
‫אני לא רוצה את זה בחזרה בחיים.‬
‫טוב, בואו נשחיז כמה מפתחות.‬
‫הלן? מוכנה?‬
‫זה המיטב שיכולתי להכין.‬
‫זה מושלם.‬
‫תזכור...‬
‫אם אתה תאמין בזה, הם יאמינו בזה.‬
‫תיסע ישירות דרכם.‬
‫הלן...‬
‫האם את...‬
‫צריך לזוז עכשיו.‬
‫אשאל אותך בעוד רגע.‬
‫עצור!‬
‫מה זה?‬
‫- יעקב! - סע! עכשיו!‬
‫יעקב!‬
‫עצרו אותם!‬
‫פתח את השער!‬
‫תכף ומייד!‬
‫הקולונל,‬
‫הפיצוי למשפחתה של מריאן מוכן.‬
‫אני רק צריך...‬
‫קרטר החליט לעכב את החתימה על חוק הסחר עם דרום אמריקה.‬
‫קרטר מעכב את החוק‬
‫החוק, שעבר בהפרש קל בסנט בשבוע שעבר,‬
‫היה מסיר את הסנקציות מעל כמה מדינות.‬
‫היא תהרוג אותו.‬
‫מה עשית?‬
‫לא משהו שאי אפשר לבטל.‬
‫ברגע שהיא תיזכר בערכי הרב לארגון הזה.‬
‫את יודעת מה? תני לזה לצלצל.‬
‫שאר הדברים יכולים לחכות.‬
‫נכון?‬
‫זה נכון.‬
‫כל יום בעתו.‬
‫הבנק העולמי הבינ"ל של ציריך‬
‫- היי, מה לעזאזל? - סליחה.‬
‫תסיימי פה. מהר.‬
‫סליחה.‬
‫הבנק עיוור.‬
‫- אנחנו זזים. - קדימה. בואו נלך.‬
‫תקשיבו, בשנייה, ברגע שהדלת נפתחת,‬
‫האזעקה מופעלת, השומרים ידעו שיש פריצה.‬
‫ברגע זה.‬
‫יש שני שומרים.‬
‫לוני ואני נעסיק אותם ככל שנוכל.‬
‫תחזור למסחרית הדפוקה.‬
‫- ג'ו, אני... - לך.‬
‫אתה רק תפשל שם.‬
‫- לשכב על הרצפה! עכשיו! - הצילו!‬
‫- בבקשה... - עכשיו!‬
‫- לשכב על הרצפה! - תעזרו לי! בבקשה!‬
‫תפתחו את הכספת הזאת!‬
‫תפתחו את הכספת, אחרת אני יורה בכלבה.‬
‫תזרקו את כלי הנשק, תחליקו אותם לפה. בי נשבעתי, אהרוג אותה.‬
‫תגיד את זה למישהו ששם קצוץ.‬
‫בבקשה, תעשו כדבריו, בבקשה!‬
‫אני אהרוג אותה!‬
‫אמרתי לזרוק את הנשק.‬
‫יש לי קו ירי.‬
‫יש לו קו ירי, מה? תראו אותו, מה?‬
‫הוא מת להרוג אותי. אתה כמו שוטר אמיתי, מה?‬
‫רוצחים דפוקים, ואתם פטורים מעונש כי זאת העבודה שלכם.‬
‫בדיוק כמו בסרטים, נכון?‬
‫כן! אטיקה!‬
‫זין!‬
‫עצור!‬
‫תזרוק את האקדח הדפוק, אחרת אפוצץ לך את המוח!‬
‫תזרוק את האקדח!‬
‫קום, מניאק!‬
‫תסתובב!‬
‫תשלב את האצבעות שלך מאחורי ראשך.‬
‫תירגע.‬
‫זין.‬
‫כנראה לא פישלתי, מה?‬
‫בוא.‬
‫היא כאן.‬
‫רגע, מה...‬
‫כלום.‬
‫המזדיין מת.‬
‫זהירות. הכלבה מעורבת בזה.‬
‫הכלבה בהחלט מעורבת.‬
‫כדורי סרק, אני מניחה.‬
‫אוי, חרא!‬
‫שלי הם מהסוג האמיתי.‬
‫קום.‬
‫אוי, בשם אלוהים.‬
‫וסוף סצנה.‬
‫תודה.‬
‫תודה רבה.‬
‫עכשיו, תואילו להפנות אותנו לכסף הדפוק.‬
‫טוב, חבר'ה, מה לעזאזל נעשה עכשיו?‬
‫אני לא יודע. כלומר, המפתח הזה, התא הזה, כולם מבוי סתום. אין פה כלום.‬
‫החדר הזה לא גדול דיו.‬
‫הממדים בשרטוט. הוא קטן יותר מכפי שעליו להיות.‬
‫בכמה מטרים ספורים, ובכל זאת. זה הקיר הזה.‬
‫- הוא קרוב מדי. - מה אתה אומר?‬
‫הוא אומר שהקיר הזה אינו קיר.‬
‫יש משהו מאחוריו.‬
‫מה?‬
‫אבל לפי התוכניות, אין בבניין הזה מרתף.‬
‫נו, אז עכשיו יש.‬
‫אז, ג'ו,‬
‫אחריך?‬
‫בבקשה תגידו לי שזה לא מה שאני חושב שזה.‬
‫מאיר אמר שהאוזר עזר להחביא את השלל הנאצי‬
‫שנגנב מיהודים בזמן המלחמה.‬
‫לא חשבתי שהוא התכוון לזה.‬
‫זה...‬
‫הכול.‬
‫עד לרמת התכשיטים שלהם.‬
‫מינדי ואני היינו שם כשלקחו מאיתנו הכול.‬
‫נו, הם היו צריכים לשים את זה איפשהו.‬
‫כמה נפשות יש בחדר הזה לדעתכם?‬
‫הוא ידע שזה קורה ולא עשה דבר.‬
‫הוא דווקא עשה.‬
‫הוא בנה לעצמו בנק ענק.‬
‫זה בדיוק כמו של אהרון.‬
‫כל פריט,‬
‫לכל מזכרת יש סיפור.‬
‫חבר'ה, הגיע הזמן.‬
‫צריך ללכת.‬
‫לא. אנחנו...‬
‫אסור להשאיר את זה פה.‬
‫חייבים.‬
‫בלי עקבות, זוכר?‬
‫נאבד את היתרון שלנו.‬
‫"ועתה כתבו לכם את השירה הזאת."‬
‫יש לי רעיון אחר.‬
‫מה?‬
‫טוב.‬
‫סליחה, אנחנו צריכים ללכת.‬
‫- כן. טוב. - מינדי.‬
‫מינדי.‬
‫ג'ונה.‬
‫- מינדי! - כן, בסדר. ג'ונה.‬
‫ג'ונה, צריך ללכת.‬
‫אנחנו יוצאים.‬
‫קיבלתי. ניפגש בחוץ.‬
‫תודה, בחורים.‬
‫זאת הסיבה שבאת, כמו האחרים.‬
‫להטיח האשמות חסרות בסיס בלי הוכחה?‬
‫באתי עם ההוכחה.‬
‫הנה.‬
‫של האוצרות שבזזת‬
‫ממיליוני יהודים מתים,‬
‫שאתה מחביא כעת מתחת לבנק שלך.‬
‫הנפשות החפות מפשע שנספו בייסורים,‬
‫בזמן שהפנית מבט,‬
‫ואז גרפת את מה שנותר מהם.‬
‫הטבעות שלהם,‬
‫הרעשנים שלהם,‬
‫השיניים שלהם.‬
‫תביט בהם. כאן.‬
‫בתמונות אפשר לטפל.‬
‫לטפל?‬
‫בסדר.‬
‫תוכל לטפל בזה?‬
‫תביט בזה.‬
‫תוכל לטפל בזה?‬
‫ראיתי די, לכן אלך כעת.‬
‫שקט!‬
‫שקט.‬
‫חייך תלויים בשקט שלך.‬
‫אתה מבין?‬
‫רק תקשיב לי.‬
‫התמונות האלה יועברו כעת לבית הדין לפשעי מלחמה,‬
‫ואז למשפחות של הקורבנות,‬
‫ואחר כך לחזירים הנאצים שכשלת בהגנה על האבוסים שלהם.‬
‫- מה אתה רוצה ממני? - אני רוצה לדעת למי שייכת כספת 630.‬
‫זה הכול. תגיד לי.‬
‫אשאיר את העבר המתועב שלך במקומו, בעבר.‬
‫אם אגיד לך, הוא יהרוג אותי.‬
‫שהוא לא ידע שאמרת לי. זה הכול.‬
‫אתה יודע לשמור סוד, נכון?‬
‫- נכון? - כן!‬
‫- בסדר, אגיד לך... - כן.‬
‫תגיד לי אתה.‬
‫תגיד לי.‬
‫אוסקר האופטמן.‬
‫- נסה שוב. - האופטמן.‬
‫האופטמן מת לפני 30 שנה.‬
‫- לא. - אתה חושב שזה לא ידוע לי?‬
‫לא ולא.‬
‫- מה? - האופטמן עדיין חי, יהודי.‬
‫תודה.‬
‫אני אוהבת אותך, מריה.‬
‫בבוא העת נשיג את השאר.‬
‫אבל עד שנמצא את בעליה,‬
‫תראה בזה תזכורת לזכות האבות שלך.‬
‫מה שעשינו להולשטדר...‬
‫חשתי שזה פסול.‬
‫חשתי שזו לא הבעיה שלי,‬
‫כי זה לא השפיע עליי.‬
‫כשראיתי את החדר הזה...‬
‫כשראית את החדר הזה קלטת מה אנחנו עושים פה.‬
‫הטבעת הזאת‬
‫הייתה שייכת למישהו שחי,‬
‫שחלם.‬
‫רגע אחד חי, ואחר כך איננו.‬
‫לא עוד.‬
‫וזו הייתה טבעת אחת בחדר אחד.‬
‫תדמיין כמה סיפורים נוספים יש.‬
‫תדמיין.‬
‫עכשיו אתה אחד מאיתנו.‬
‫כמה טוב שאתה פה,‬
‫ילדי.‬
‫- זה... - סליחה.‬
‫- זה עדיין קצת רגיש. - אני יודע.‬
‫אני צריך ללמוד איך ללכת מכות,‬
‫בנוסח ברוס לי.‬
‫אבדוק מה אוכל לעשות.‬
‫אני מכיר כמה אנשים, אתה יודע.‬
‫אבל תחילה,‬
‫הנה מישהו שכדאי שתראה.‬
‫אוסקר האופטמן.‬
‫רוח הרפאים.‬
‫רופא נאצי כה סדיסטי,‬
‫שהוא היה גורם גם למנגלה להתפתל.‬
‫מסתבר, שהוא ככל הנראה עדיין בחיים.‬
‫ומתפקידנו למצוא אותו,‬
‫הבעלים של כספת 630.‬
‫בוא, נלך לספר לאחרים.‬
‫ציידים, בואו תכירו את אוסקר האופטמן.‬
‫סליחה! אתה דני רוהר, נכון?‬
‫אל תמכרי לי כלום, תודה.‬
‫מילי מוריס, אף-בי-איי.‬
‫אפשר לשאול אותך שאלה?‬
‫עצה מקורס יסוד לעיתונות.‬
‫לעולם לא לבזבז שאלה בשאלה אם אפשר לשאול שאלה.‬
‫כתבת כמה כתבות צבע על מאיר אופרמן.‬
‫אפילו ציטטת אותו במאמר ממשי על נדבנות יהודית.‬
‫התקשרתי ל"טיימס", הם אמרו שפוטרת מעבודתך.‬
‫גברת, יש סרטים מצוירים בעוד 15 דקות.‬
‫אני חושב שדווקא היום טום יתפוס את ג'רי.‬
‫מה את רוצה?‬
‫אני רוצה שתספר לי כל מה שאתה יודע על מאיר אופרמן.‬
‫היי, יקירתי.‬
‫אל תשכחי שיש לנו ארוחת ערב עם הזוג לינדט ב...‬
‫בסוף השבוע הבא, ב"פיטר לוגר".‬
‫את זוכרת?‬
‫יופי.‬
‫טוב, יקירתי,‬
‫אני אוהב אותך מאוד ונתראה בקרוב.‬
‫בסדר.‬
‫ביי.‬
‫הוענק לפרדריק האוזר בהערכה על מצוינות...‬
‫הבנק העולמי הבינ"ל של ציריך‬
‫אלוהים.‬