СЕРІАЛ NETFLIX
Люди змінюються одним з двох шляхів.
З часом, коли життя кидає виклики,
чи в один момент, коли щось серйозне змушує змінитися.
Це може бути втрата,
біль, травма, кохання.
Щось серйозне.
Я часто змінювалася.
У мене добре виходило.
Усе гаразд, так?
Ви ж не травмовані емоційно?
Я не хочу так вправно травмувати.
Я не хочу, щоб мої діти знали, як це.
Джинні!
Боже.
Макс.
Мені дуже шкода.
Ти в порядку? На якому ми етапі? Ми плачемо? Нас нудить?
Усе жахливо.
Не знаю, ці 24 години були напружені.
Я знаю.
Вибач. Я не розуміла цього, коли Софі тебе кинула.
-Це жахливо. -Так, це жахливо.
-Не знаю, що я зробила не так. -Нічого.
Знаю, напевно.
Ненавиджу чоловіків.
Стань гомосексуалкою. Це весело.
Чоловіки — ідіоти.
Як справи?
Очевидно, жахливо.
-Ходімо, у нас англійська. -Ні.
-Нам треба йти. -Я знаю.
-Люблю тебе. -Бувай.
СІЛВЕР ПОВІДОМЛЕННЯ
ТИ ГАРЯЧА
-Що? -Гаразд, я маю комусь сказати.
Не можу сказати Джинні, бо її кинули,
і Маркусу теж, він здичавів, та я поцілувала Сілвер,
і, Боже, її губи такі м'які, ти навіть не уявляєш.
Ми переписуємося.
Маркус і Джинні розійшлися?
Так. Він порвав з нею.
Ідіот.
Гарний вигляд. Це для Сілвер?
Так.
Так. Саме так.
Добре.
-Гей, ви прийдете сьогодні ввечері? -Брате, звісно.
Мій кузен Бретт дістав тридцять банок пива і пляшку горілки.
Ти втратив контроль, брате.
Я втратив контроль. Ти втратив контроль.
Відчуваю, що зі мною коїться щось не те.
-Хочу, щоб ви хвилювалися. -Не турбуйся, ми вже хвилюємося.
Це майже «Ромео і Джульєтта».
Багато всього відбувається.
Ви розійшлися?
Гей, Маркусе, ти ж товариський хлопець, який любить вечірки.
Хочеш піти до Броді?
Гаразд, усім заспокоїтися.
Не шуміть.
Займіть свої місця і дістаньте книги.
Гаразд, повертаємося до Верони,
до «Ромео і Джульєтти».
А тепер ми поговоримо про теми.
Не меми, а теми. Тож…
Привіт, сонце.
Зак сьогодні не в школі?
Привіт, друже. Як справи?
Ґіле, я не думаю…
-Остіне, можемо поговорити? -Ґіле.
Вибач.
Я вчора був дуже злий,
та ти знаєш, що я б ніколи не скривдив тебе чи твою маму, так?
Не хочу з тобою розмовляти.
Гаразд, ти просто… Тобі треба трохи часу.
Я розумію. Вечір був важкий.
Пізніше поговоримо.
Ти не можеш забрати його. У мене є права.
Ґіле, я нічого не роблю. Він засмучений.
Тоді краще поговори з ним.
Або перетворю твоє життя на пекло.
Ти маєш пістолет?
Джені мала. Чому я не можу?
Ти не вбивця.
Ти не вб'єш батька Остіна.
Ти так легко мене не позбудешся. Ти застрягла зі мною, Джі.
Тримай, Макс.
-Софі. -Дякую.
Джо, відійди.
Слухай, завтра буде важко.
Суботи малого бізнесу.
Що за приречений вигляд?
-Хіба не добре, що прийде багато людей? -Так, це просто чудово.
Чудова ідея.
Це ж Джорджія, так?
Вона думає про все.
Ти що, не знала, що немає нічого про що вона не думала?
Господи.
Що за приречений вигляд?
З Маркусом розійшлася.
-Мені шкода, це важко. -Я почуваюся викинутою.
Послухай, відмова — відстій,
та це не є відображенням нас, розумієш?
Це життя. Це час.
Просто так буває.
Чекай, нас?
Тобі відмовили?
Ні.
Що?
Ти так добре зіграла у «Веллінгтоні».
-Дуже добре, правда? -О так.
Ось вона, моя улюблена маленька егоїстка.
Я скучила.
Так.
Я дуже хотіла просто подзвонити тобі й поговорити.
Ти можеш це робити.
Справді?
Здавалося, що ти цього не хочеш.
Бо ти прямо сказала, що не хочеш.
Знаю, я була різкою.
Мені було дуже важко бачити тебе й говорити з тобою.
Було легше не робити цього.
Тобі було важко?
-Справді? -Так, Макс, це очевидно.
Так, було важко.
Боже, вибач, мені дуже приємно, що тобі було важко. Це так.
Страждай.
Добре.
Як справи з Джошем?
Насправді ми розійшлися.
Що?
Співчуваю.
Софі, чому ти захотіла випити кави?
Я ж казала.
Я скучила.
Добре.
Та я лише почала забувати тебе, і дивно з твого боку так чинити.
У тебе ще є почуття до мене?
Я згодна з тим, чому ми розійшлися,
але я не знаю, думаю, ми все ще можемо бути друзями.
Я так не думаю.
Ні, я не можу бути твоєю подругою.
Я бачила тебе з іншою людиною і втратила розум, Софі.
Гадаю, круто, що ти так почуваєшся,
та я ні. Думаю, мені буде боляче.
Мені зараз подобається дехто,
тож я не думаю, що ми можемо дружити.
Мені дуже шкода.
Хай там як, маєш чудовий вигляд.
Якщо не любите зіті, можете просто сказати.
Що відбувається?
-Нічого. -Нічого.
З нетерпінням чекаєте на весілля?
-Так. -Так.
А мама чекає? У неї все добре?
Гадаю, що так.
Щось не так. Я вас добре знаю. Що таке?
Я порвала з Маркусом.
Ну, це він порвав зі мною.
Мені шкода, Ведмедику.
-Мені не подобався Маркус. -Не треба. Він не поганий хлопець.
Не подобався.
Дякую, Остіне.
Гей, іди сюди.
Теж хочеш обійми?
Мені шкода, що ти це переживаєш.
Потрібен лише час.
Думала, усе по-справжньому.
Якщо це скінчилося, не означає, що було не по-справжньому.
-Уперше розбите серце сильно болить. -Хто вперше розбив тобі серце?
О, так, точно.
Ні, усе гаразд. Усе вийшло добре, знаєш?
Мушу визнати, не очікував, що оселюсь у Бостоні з усіх місць,
та зараз усе дуже добре.
Справді? Ти про Сімон?
Я про тебе. І тебе.
Але так, про Сімон теж. У неї є цікава ідея.
Можеш піти на додаткові заняття у коледжі, ти ж кинула просунуту англійську.
Я бачив учителя.
Ти засмутився через те, що я кинула?
Навпаки.
Я не радий, що саме тебе карають.
Маркус так само сказав.
Ну, ми не слухаємо Маркуса. Ми слухаємо тата.
У Бостоні є безліч варіантів і занять, які можуть зацікавити.
Я б за це заплатив.
Справді?
-Не доведеться бути в класі з Маркусом. -Гаразд, пройдемо тест Бекдел пізніше.
Ви якісь нервові.
Ти колись чула про Озеро Пауелл?
Озеро Пауелл?
Це величезне штучне озеро.
Воно в кратері,
тому всі заходи сонця дуже помаранчеві й рожеві,
а люди там живуть у плавучих будинках.
Хіба не круто?
Так, мабуть.
Джинні?
Привіт!
Я тут, щоб викрасти тебе й підбадьорити!
-Привіт, Макс. -Привіт.
Гадаю, тобі не варто одружуватися. Це нетактовно щодо Джинні.
Я подумаю про це.
-Дякую. -Хтось має бути щасливим.
Давай, Еббі й Нора вже в Еббі випивають.
Піднімемо тебе й одягнемо. Ми сьогодні повеселимося.
Випивають? Вітаю?
Так, п'ють «Кока-Колу» і «Спрайт».
Я не хочу йти. Я хочу зникнути у своєму ліжку.
Ти засмучена через розрив.
Буде погано кілька тижнів чи місяців.
І знаю, ти слідкуватимеш за ним в інстаграмі.
У нього немає інстаграму.
Звісно. Він такий артистичний.
-І не кажи. -Мені це подобається.
Авжеж.
Мур.
Мамо, це не якийсь звичайний шкільний роман.
Це по-справжньому.
Він підтримував мене.
Я почувалася в безпеці.
З ним почувалася в безпеці?
Шкода, що не знаю, навіщо він це робить.
Іноді він просто стає такий.
Який такий?
Наче в депресії.
У нього бувають такі епізоди. Таке вже було.
Ми хвилюємося за нього.
Мої батьки знову дають йому ліки.
Не кажи це нікому, бо це особисте.
Присягаюся, ти тут ні до чого.
-Я не знала, що все так погано. -Так.
Тож легше з ним, добре?
Якщо це правда, то схоже, що йому зараз потрібна не дівчина.
А друг.
О, так. У нього мало друзів.
Він мій найкращий друг.
Я не вдаватиму, що мені не стало боляче.
Те саме, чесно.
Ну ж бо. Я знайшла тобі гарний наряд. Ходімо.
Одягнемо тебе й підемо.
-Бувай, Джорджіє. -Веселіться.
ДЖОРДЖІЯ МІЛЛЕР 100 000 ДОЛАРІВ
Ні, з мене годі.
Стає краще?
Насправді стає трохи краще, так.
Раніше я думала, що задихаюсь щоразу, коли просто згадували ім'я Софі,
а коли пішла з нею на каву, то майже нічого не відчула.
-Овва. Що? -Що?
Ти пішла з Софі на каву?
Так, у «Блакитній фермі».
Погано, Макс! Погано!
-Ні. -Ні!
Ні, усе було не так. Усе…
-Не знаю, як це було. -Чому не написала в груповому чаті?
Бо я знала, що ви розсердитеся.
До того ж я забула про Софі. Мені подобається Сілвер.
Дякувати Богу.
Я просто не розумію, навіщо ти пішла з нею на каву.
Не знаю, колишні дратують,
бо вони досі живі, навіть коли кидають тебе.
Знаєте, що найгірше?
Я була щаслива.
Я почувалася щасливою.
Це було недовго.
Я сумую за цим.
Що таке щастя?
Гадки не маю.
Дівчата, ну ж бо. Стає якось сумно.
Нора — єдина щаслива людина, яку я знаю.
Може, треба робити те, що робить Нора.
-Що це означає? -Що це означає?
-Ні. -Ні.
Ні!
-Ебіґейл! -Ебіґейл!
-Боже мій. -Боже мій.
-Ні. -Ні.
-Припиніть! -Припиніть.
Я рада, що познайомилася з вами.
З вами так добре.
Ми так багато переїжджали, і це…
Джинні?
Щось щойно сталося у твоєму гарному мозку.
Озеро Пауелл.
Добре.
-Пресс. -Гадаю, це був Пресс.
-Друже, потрібен час. -Зіпсував.
-На підлогу. -Підлога.
-Що таке? -Що це було?
Лікті на коліна.
-Лікті на коліна. -Я вже, друже.
Привіт, Маркусе.
Джинні тут?
Ні, її тут немає, друже.
Хочеш пива?
Чув, що ви з Джинні розійшлися.
Так.
Чому?
Я покидьок.
Добре.
Це була твоя причина?
Вона неймовірна.
Це так.
Вона тебе кохає,
тож ти не такий вже й поганий.
Не соромся знову вдарити мене в обличчя.
-Дуже сильно. -Так.
Я розумію.
Розриви — відстій.
Принаймні ти не написав про це пісню.
Дякую, друже.
Дідько.
Так, дідько.
Дідько.
Принаймні у світу залишилося десь десять років. Це втішає.
Справді?
-Пий. -Боже! Привіт!
-Усі пийте. -Леді. Може, вони можуть грати.
-Що ти тут робиш? -Не знаю.
Мені не подобаються твої друзі.
-Овва. Гаразд. -Гаразд, ти п'яний.
І я це знаю, бо я теж п'яна.
Я шукав Джинні.
Так.
-Думаю, нам треба додому. -Ні.
-Так. -Справді?
Думаю, це важливо.
-Слухай, мені шкода. -Повільніше.
-Назад. -Хто це був?
Що?
Це було мило.
Те, що ти зробив.
З ними дуже важко дружити.
Бути колишнім.
Так, я розумію.
Я знаю.
Гаразд, великі ноги.
Не нагадуй мені, що ти — це ти, добре?
Нора! Можеш заспокоїтися?
Ні! Боже. Еббі!
-Не роби цього. Можеш? -Ні, Еббі!
Пресс? Еббі.
Не називай імена.
Знаю, тобі було важко, і в тебе був дуже важкий рік, та…
Так, було дуже важко.
Це був дуже важкий рік, Норо, бо ти теж зробила його важким.
Ми не розмовляли тижнями, бо Макс захопилася владою.
А ти була не проти.
-Я думала, ми вже все забули. -Що ж, ні!
Я теж твоя подруга.
Я теж твоя подруга. Що, у біса, це було?
Вибач.
Нічого.
У мого тата є дівчина.
Я знаю.
Мама казала. Їй сказала твоя мама.
-Вибач. -Ні, усе гаразд.
Усе не завжди має бути гаразд, Ебіґейл, добре?
Ненавиджу сваритися з тобою. Краще сваритися з Джорданом. Глянь.
Він такий дурний.
Так, хлопці ідіоти.
Я знаю, що це важко, добре?
Та я люблю тебе.
А я твоя подруга,
і ти можеш сказати мені, що відбувається.
Гаразд, у когось гарний настрій.
Трохи.
-Як справи? -Усе добре.
-О, добре. -Вони надто п'яні?
Боже.
Що?
Нічого.
Вітаю, це «Гора». Чим можу допомогти?
Вітаю, я дзвоню, щоб уточнити деталі
щодо весілля Рендольф-Міллер.
Вибачте, та весілля не буде.
Що?
Так, наречена дзвонила й скасувала.
Не може бути.
Я ще раз перевірю.
Так, бачу. Так, вона дзвонила й…
Він знову приймає ліки й ходить до психотерапевта,
і я не знаю, що ще зробити.
Ти робиш усе, що можеш, добре?
Бути матір'ю важко.
Дуже важко.
Я теж не знаю, що роблю.
Тобі треба довіритися інстинктам.
Так?
Поговорімо про твоє весілля, добре?
Дуже хочу побачити твою сукню.
Гадаю, вона буде без бретельок. Ти такий тип дівчат.
Я не можу передати, як я люблю жити по сусідству.
Ти чудова подруга.
Гаразд, сентиментальна наречена.
Не чекала цього від тебе.
У мене небагато близьких людей, крім моїх дітей,
і ти стала одним з найкращих сюрпризів, коли я переїхала.
Дякую.
Діти повернулися.
Макс, Маркусе, привітайтеся з Джорджією.
Ні, мамо, ми дуже втомлені.
Ходіть сюди.
Привіт.
Ви пили?
-Ні. -Я тверезий, як скельце.
Якщо чесно, мамо, я б хотіла випити.
Маркусе, тобі не можна пити, ти приймаєш ліки.
Вона знає.
-Вона звідкись знає. -Не знаю.
Що не так з вами обома?
Негайно йдіть нагору у свої кімнати.
-Гаразд. -Злюка.
Щодо цього будуть сімейні збори!
-Добраніч. -Не добраніч, панянко.
О, заради Бога…
Хіба ти щойно не пішов нагору?
Я виліз з вікна.
Я хотів спитати,
як вона?
Не лізь на щось інше. Ти помреш.
Я не стримував її.
Я обіцяв не робити цього.
Слухай, я була трохи різка з тобою. Вибач.
Ти багато зробив для Джинні.
Вона знає, як це — бути коханою чоло…
Хлопцем.
З яким почуваєшся в безпеці.
Це багато чого вартує,
почуватися у безпеці.
Дякую, що подарував їй це почуття.
Ти хороший малий.
Добре.
Так.
Будь ласка.
Розумію, чому ти це зробив.
Це благородно…
відпускати того, хто тебе кохає, якщо можеш зробити боляче.
Бережи себе, Маркусе.
Батьки тебе дуже люблять.
Будь з ними добрим, гаразд?
Добраніч.
Добраніч, Маркусе.
Не хвилюйся.
Я не розкажу твій секрет.
Мій що?
Ти рано повернулася.
Чому скасувала «Гору»?
Ти завжди так робиш.
Ти біжиш, коли стає важко.
Та я не розумію.
Ти щаслива, ти влаштувалася. Це все, про що ти мріяла.
-То чому ти хочеш піти? -Ти не розумієш.
-То розкажи мені. -Джинні.
Ну ж бо, мамо, що б це не було, це ж ми з тобою.
Ти була тут минулої ночі. У стіні отвір від кулі.
Твій брат підстрелив свого тата. Час негайно забиратися. Нам час іти.
Це було жахливо.
Ґіл — жахливий.
Ми можемо знайти спосіб впоратися з Ґілом.
Нам не треба їхати.
-Хіба ти не любиш Пола? -Звісно, я його люблю.
Тому треба їхати. Захистити його.
Справа не в захисті Пола, а в захисті Джорджії.
Ти боїшся, а коли боїшся, біжиш.
Мамо, скажи мені, чого ти насправді боїшся?
Думаєш, що я не знаю, що це те, чого я завжди хотіла?
Мені тут не місце, ясно?
Що?
Я аферистка. Я шахрайка. Я фальшивка.
Я травмована, нелюбима, убивця мама-підліток з трейлерного парку.
І до речі, дякую, що розповіла 16-річному колишньому мій найбільший секрет.
Ти маєш рацію. Ми тут у безпеці.
Я ненормальна.
Мені тут не місце.
Вибач, персику,
та я не можу вийти за нього. Не можу.
Я просто потягну його вниз.
Мамо, Пол тебе любить.
Я ж тобі казала, любові недостатньо.
Чому ти вважаєш, що не заслуговуєш на щастя?
Я не довіряю щастю.
Є велика різниця.
Він би не одружився, якби знав усе.
То скажи йому.
Що?
Ти пережила жахливі речі,
речі, які я ніколи не зрозумію,
бо ти мене захищала.
Знаю, ти думаєш, що не заслуговуєш на це, та ти помиляєшся.
Ти розумніша за всіх
і ти навчила мене бути сильною.
Розкажи Полу про своє минуле, розкажи йому про Ґіла,
розкажи йому все.
-Усе? -Ні, звісно, не все.
Тобі тут місце, мамо…
і ти любиш Пола.
А якщо він мене не захоче?
Ну, тоді я чула, що захід сонця в Юті прекрасний.
Прошу, не говори, доки я не закінчу.
Буде невесело.
Знаєш, ти завжди кажеш, що хочеш, щоб ми були командою,
щоб я була чесно,
і ти відчуваєш, що я стримуюся?
Гаразд, обережно з бажаннями.
Ні, зараз не час для жартів. Вибач, я дуже нервую.
Я дуже хотіла бути людиною, якою ти мене вважав,
та я не така, я не така.
І ти заслуговуєш знати, з ким одружуєшся, тож…
Це через мене Ґіл потрапив до в'язниці. Я підставила його за розкрадання.
Щоправда, він уже займався розкраданням, та я його посадила,
навмисно, щоб позбутися його, бо він був жорстоким.
Він тебе кривдив?
Це я відкрила кредитки на ім'я Джинні й Остіна,
і використала їх, щоб жити на гроші, які вкрала, коли підставила Ґіла.
По суті, я була шахрайкою і злочинницею все своє життя,
і у Веллсбері теж.
Так, Синтія мала рацію. Я крала з роботи.
Так, та я повернула все назад.
Та я це зробила, бо я така, яка я є.
Є ще щось?
Так. Так, це ще не все.
Чому б не піти ва-банк. Я звинувачую психотерапію.
Що ще можна зробити для здорової комунікації?
О, це весело.
Колишня дружина Кенні оскаржила заповіт, а хлопець Ніка, Джессі —
приватний детектив, якого вона найняла, щоб вистежити мене.
Подивимося, що ще?
Я вже була у в'язниці.
Я втрачала опіку над Джинні.
Я була в банді мотоциклістів. Грабувала магазини.
Є й інші речі, але це все в рамках тієї ж тематики.
Тут спекотно? Бо мені дуже спекотно.
Гаразд, чому я не знав про це все до цього часу?
Бо ти буквально
лицар у блискучих обладунках, про якого я мріяла з дитинства.
Але Попелюшка отримує принца й щасливий кінець,
а я не Попелюшка.
Це ще не все.
Є ще?
Ґіл злий, що я посадила його, і він хоче гроші.
Твої гроші. Гроші твоєї родини.
Гроші моєї родини? Ґіл?
Він погрожував мені,
і він хоче шантажувати мене після весілля, або розповість тобі те, що я розповіла,
хто я насправді і яка я насправді жахлива.
А вчора ввечері він був напористим,
діти були тут, Остін хотів мене захистити,
він знайшов один з пістолетів, що ховала, я брехала, що маю лише один,
і Остін вистрілив Ґілу в руку.
Розумію, ти, мабуть, злий.
Злий?
Я не очікую, що ти одружишся зі мною.
Я не звинувачую тебе,
та було надто добре.
Усе, що я хотіла, було переді мною, і ти мені це запропонував,
і я прийняла це, і мені дуже шкода.
Мені треба піти звідси.
Мені…
Відчини двері!
Джорджіє!
Я тебе вб'ю! Знаю, що це ти!
Усі мої рахунки перевірили й переглянули історію!
Мене посадять!
Джорджіє!
Відчини кляті двері!
Я трохи п'яний.
Вибач.
Я цього не бачила.
Не бачила чого?
Річ не в мені.
Я не розуміла,
бо застрягла у власних проблемах.
І я не применшую свої проблеми, бо проблем надто багато.
Якби ти знав половину моїх проблем…
Це ти так намагаєшся говорити не про себе?
Ти був поруч, коли був мені потрібен,
а потім тебе не було, і я це відчула.
Я почула, як ти сказав Макс, що не хочеш бути зі мною.
І мені просто
стало боляче,
і я подумала, що справа в мені.
Це не так.
Тобі потрібно було, щоб я була поряд.
Я не злюся на тебе.
Нічого такого.
Ти мене любиш.
-Так. -Я теж тебе люблю.
-Я цього не хочу. -Я знаю.
Та я щойно почула, як мама розповіла Полу багато поганого,
і я не знаю, чим це закінчиться.
Та я хочу, щоб ти знав, що я поряд,
попри все погане. Мені байдуже, я тут.
Не треба.
Гаразд, я забуваю, чому прийшла сюди,
тож я просто…
-Просто… -Що?
Замовкни. Гаразд, повернися. Дякую.
Навіть якщо ми не разом, я можу бути твоїм другом.
Я можу бути твоїм дружбаном, твоїм бро.
Так, добре, бро.
Гаразд, бро.
-Не знаю, бро. -Я нічого не знаю, бро.
Просто забудьмо всю дивну маячню,
візьмемо наші дошки й піймаємо хвилі, бро.
На воді все має сенс, бро.
Чувак,
коли хвиля тебе накриває, ти просто… Осідлаєш центр хвилі,
і вдаряєшся губою, вдаряєшся просто бабах,
а потім просто осідлаєш центр хвилі, бро.
Мені дуже важко.
Є новини?
Це Пол.
Пише, що хоче зустрітися в офісі.
В офісі?
Дивно.
Це хороший знак?
Гадаю, він там з копами, щоб заарештувати за крадіжку,
і я не хочу, щоб ви це бачили.
Може, нам краще поїхати. Пакуй машину.
Ні.
Ні, мушу його побачити. Я мушу.
Я в боргу перед ним.
Джорджіє, це мій адвокат — Перрі Нолан.
Ви мене арештовуєте?
Сідай, Джорджіє.
Джорджіє?
Поле?
Що відбувається?
Ґіле, я просив тебе прийти, щоб сказати, що те, що ти робив,
перейшло межі переслідування.
Ти жартуєш, так?
-Ти не знаєш і половини. -Повір, Джорджія мені все розповіла.
І ось тобі кілька фактів.
Ти засуджений злочинець.
Один дзвінок твоєму офіцеру, і ти повернешся до в'язниці.
Ти не можеш. Мені байдуже, хто ти.
Я скажу, хто я. Я Пол Рендольф.
Я мер,
ти в моєму місті,
і я вже тобі кажу, що ти не отримаєш мої гроші.
Ні зараз, ні після весілля.
Остін — мій син,
і я боротимусь за опіку.
Перрі?
Розумієш, пан Нолан дуже добре підготовлений боротися за опіку,
та, гадаю, для тебе це не дуже добре закінчиться.
Ти не розумієш, яку помилку робиш.
Не роби все це заради неї.
Вона того не варта. Повір.
Ґіле,
відтепер,
якщо хочеш побачити мого пасинка,
або поговорити з моєю дружиною,
то роби це через мене.
Дякую.
Дякую, Перрі.
Я досі на тебе дуже серджуся.
Я тієї ночі не спав.
Я всю ніч думав, що не зможу одружитися з тобою, не зараз.
Моя сім'я, моя кар'єра… Я просто…
Я не можу з тобою
одружитися.
Це нерозумно.
Та ще сильніше я відчував, що я не можу піти від тебе.
Бо хай там як,
тепер, коли я зустрів тебе,
тепер, коли я знаю, як це — кохати тебе,
я не можу решту життя провести з кимось іншим.
Ти хвилювалася, що зіпсуєш мене, Джорджіє Міллер.
Ну, надто пізно.
Ти вже зіпсувала.
Іди сюди.
Скажи знову, що це твоє місто.
Джорджіє, я не рятую тебе.
Ти робиш це сама.
Ми — команда.
Добре.
Джинні!
Джинні.
-Пол досі хоче одружитися зі мною. -Боже, це неймовірно.
Що таке?
Я скасувала «Гору». Ніякого весілля.
Не віриться, що забула сказати, що скасувала весілля.
Може, це б змінило його думку.
-Добре, ти казала гостям про це? -Ні. Я не хотіла, щоб Пол знав.
Що?
Отже, потрібен лише майданчик.
Джинні…
-Ти мені довіряєш? -Ні.
Залиш це мені.
Джинні, клянуся, я не вийду заміж у «Блакитній фермі».
Це кінь?
Де ти взяла коня?
Це твоя позичена річ.
Це від друга.
Я знаю, як ти любиш коней.
Її звуть Мілкшейк.
Так, я знаю Мілкшейк.
Я люблю тебе, персику.
Одружимо тебе.
Нарешті.
Чому ти не одягнений?
Що ти робиш? Ні.
Не сідай. Ні, треба йти. Ми запізнимося.
Я маю тобі дещо сказати.
Добре.
Говори.
Говори швидше.
Мене звати не Джессі,
а Габріель.
Говори більше.
Я не вчитель,
я приватний детектив.
І
я з Г'юстона,
я у Веллсбері по роботі.
Ти не вчитель?
Це що, розіграш чи жарт?
І що це за голос? У тебе тепер є акцент?
Що відбувається?
Це не смішно.
Маєш рацію, не смішно.
Я не розумію.
Я мав копати під Джорджію.
Що?
Вона не та, ким ти її вважаєш.
У неї є кримінальне минуле, вона жорстока…
Даруй.
Ти кажеш, що все це брехня?
-Ні. Не все брехня. -Ні.
Ні, лише хто ти, що робиш, чому ти тут і як говориш?
-Лише ця частина? -Це робота, Ніку, добре?
-Це моя робота. -У тебе є до мене почуття?
Не відповідай.
Не вірю, що це відбувається.
Мені нелегко зараз розмовляти з тобою.
Облиш.
Мені треба на весілля друга, добре?
Тож я більше ніколи не хочу тебе бачити.
Ненавиджу тебе.
Джорджія не та, ким здається.
Ти мене ненавидиш. Я заслуговую.
Я не хотів, щоб усе зайшло так далеко.
Просто так сталося.
Ти хороший хлопець, і мені дуже шкода.
Та ти мусиш усе знати, а інформації багато.
Ратуша? Де я працюю?
Гадаю, краще вже «Блакитна ферма».
Добре, вимоглива наречена.
Добре.
-Привіт! -Боже мій!
Ти така гарна!
Боже!
-Ти бачила коня? -Я чую запах коня!
Деякі люди проживають життя
так і не дізнавшись як це — бути беззаперечно, безумовно коханими.
Мені пощастило.
Я знаю, як це.
Як і мій брат.
Ми знаємо через маму.
Її любов до нас — це те, що рухає нею по світу.
Вона звернула гори.
Вона вберегла нас.
Вона захистила нас.
Можливо, у нас не було традиційного дитинства,
мамина любов була нашим білим парканом,
нашою системою безпеки.
Вона — сила.
Мама зробила б для нас усе.
І, Поле,
вона тебе кохає.
-Ми це зробили! -Ми це зробили!
Мати любов Джорджії Міллер?
У світі немає нічого могутнішого.
Я прошу лише,
щоб ти любив мою маму так само, як вона.
Без ухилів.
Тож, Поле, я видаю тобі свою маму.
Прошу, подбай про неї.
За Джорджію та Пола Рендольфа.
За Джорджію та Пола!
Як ти все це зробила?
Одна розумна людина якось сказала, що квіти й блискітки прикрашають усе.
Ні, але серйозно, як?
У тебе є друзі на високих посадах.
Схоже, ти подобаєшся місту. Малі бізнеси, яким ти допомогла…
Чекай, а де Нік?
До речі, гадки не маю.
Ти йдеш нагору?
Ні. Ти йдеш нагору?
Ні.
То ми вирядилися, щоб сидіти у вестибюлі?
Люблю елегантний вигляд.
Ти не проти?
Чи я проти? Так, я проти.
Ти дитина.
Я не дам тобі речовини.
Боже.
Та я знаю, чому я тут. Чому ти тут?
Джинні.
Чому ти взагалі тут?
-Це філософське питання? -Думав, ви розійшлися.
Точно.
Ну, так, але
ми досі друзі.
Друзі, добре, так. Любити друзів.
Друзів багато не буває.
Чому не хочеш піднятися?
Зрештою, я піднімуся.
Усе дуже складно й важко.
Так, те саме.
Вона хоче, щоб я був тут, тож я тут.
Люблю, коли вона щаслива.
Джинні.
Я позичив їй свого коня.
Джорджії.
Овва.
Так.
Дуже мило.
Добре.
Ходімо й будемо друзями.
А тепер їхній перший танець.
Пан і пані Рендольф.
Так!
Моя прекрасна донечка,
вона росте.
Найкраща частина мене.
Краща, ніж я можу бути.
Та це нічого,
це добре.
Вона на це заслуговує.
Вона змушує мене вірити, що я чогось варта.
Побачивши її силу,
її серце.
Вона думає, що це я сильна,
та вона й гадки немає,
наскільки це все тонко.
І жили вони довго й щасливо.
Ніщо не лякає мене так, як щастя.
Щастя — це найстрашніше.
Коли ти щаслива,
то маєш що втрачати.
Джорджіє Міллер, вас заарештовано за вбивство Тома Фуллера.
Що?
Ви маєте право мовчати.
Даруйте? Я…
Усе, що ви скажете, може бути використано проти вас.
Чекайте, що відбувається?
Я подзвоню адвокату. Він буде там,
а я поїду за тобою.
Джорджіє, я поїду за тобою, добре? Я буду там.
-Та я нікому не казав. -Що?
Остіне?
Остіне!
ДЖОРДЖІЯ РЕНДОЛЬФ
Переклад субтитрів: Тарас Кунець