СЕРІАЛ NETFLIX
Вона моя мама.
Я люблю її, і тепер маю її захищати.
Пристрасть чи сила.
Життя — це гра, а краса — клятий кулемет.
Не дивися назад, лише вперед.
Життя — битва. Нікому не можна довіряти. Жаль першим.
Та як вийти неушкодженим?
Як це не змінює тебе назавжди?
Як мені з цим жити?
Я ніби тону, і ніхто не чує, як я кричу.
Я нарешті зрозуміла, чому Джорджія завжди тікає.
Поглянь на себе в спандексі.
Була на пробіжці.
А твоє волосся більше не синє.
Так. Гадаю, я переросла це. Що це все таке?
Лише паперовий слід мого нервового зриву.
У цій купі весілля.
Ця купа — вечірка «Міського клубу», яка досі не має тематики й буде жахливою.
Що з тобою?
Нічого такого.
Не можу припинити думати
про Кенні.
Джинні, тихо.
Кенні — наш Волдеморт, добре?
Ми не називаємо його й не говоримо про це.
-Привіт. -Погляньте на цих красунь.
Привіт.
Не знаю, як вона це робить.
Вдає, що все нормально.
-Моє улюблене. -Так.
У мене відчуття, що все неправильно.
У світі знову все добре.
МЕНДЖ знову разом.
Я під домашнім арештом до кінця віків,
тож прощавай, жорстокий світе.
Відведи мене до вікна, Вінні. Я хочу попрощатися.
Бев залишила сьогодні на кухні брошуру про школу-інтернат…
Ой. Ебіґейл, а ти?
Я згадала про розбиту сім'ї, тож я під домашнім арештом на вихідних.
Я не під домашнім арештом.
Звісно. Справжня королева без турбот.
Люблю Джорджію.
Я б хотіла, щоб мама була моєю подругою.
Так.
На жаль, Еллен лише мати.
«Маркусе, Максін. Як ми тепер можемо вам довіряти?»
Мама-подруга — не так круто, як усі думають.
Ну, принаймні моя вечірка була крута.
Чули, що Марія Фонтейн
зробила Дену Саммеру мінет у твоїй ванній?
-У моїй ванні? -Так.
Я думала, він не любить блондинок. Хіба це не його фішка?
Йому не сподобалась моя світла перука на Хелловін,
-Ну… -Ми з Джорданом підтверджуємо.
-Ми їх застали. -А що ви двоє робили нагорі?
Ми точно не займалися сексом у ліжку твоєї мами.
Ми точно цього не робили.
Та в Джорджії є класна ковдра.
Знаєш, де вона її купила? Ні?
-Не віриться, що Софі не прийшла. -Ні, припини.
Я знаю. Гаразд.
Добре. Я не можу.
-Ти змила синій з волосся. -Так. Не знаю, просто переросла.
А ще в мене є новини. У нас з Маркусом усе офіційно.
Я дуже рада за вас,
та якщо ще трохи відкрию рота, мене знудить.
Ми бачили, як ви зникли разом.
Не говоріть про член мого брата.
Тепер коли я його бачитиму, думатиму про його член.
Привіт.
-Привіт, Пу. -Привіт.
Ну, це весело.
-Йдемо звідси? -Так, ходімо.
Продовжуйте, діти! Ви молодці!
О 15:30 зустріч з радою літніх людей, щоб обговорити,
як зробити місто доступнішим.
Чудово. Ще щось?
Дами Фонтану хотіли б…
Даруй, хто?
Дами Фонтану.
Це група багатих, старих, дуже багатих старих жінок,
які призначили себе відповідальними за доброустрій.
Що вони хочуть?
Я підписав ініціативу «Садіть квіти, вирощуйте красу».
Це щодо розмітки на вулицях.
-Що не так з розміткою? -Кажуть, що ті не відповідають стандартам.
Не хочуть, щоб діти їздили по негарних розмітках.
Хочуть посадити квіти, замульчувати…
-Добре. -Встановити поливну систему?
Ні. Ніяких нових поливних систем.
Зрозумів, капітане.
Що?
-Обожнюю це місто. -Я прийшов у політику, щоб щось змінити.
Ти змінюєш розмітку на краще.
Наступного тижня роздаємо консерви в Бостонському притулку для жінок і дітей.
Так, Джорджіє?
З Різдвом. Ось банка гороху.
Ми робимо це щороку.
Я б не хотіла на Різдво банку гороху.
Чого б ти хотіла?
Про що ти?
-Ти знаєш, про що я. -Я не знаю, про що ви.
Тампони, підгузки, подарунки, гроші.
Пожертвування?
Захід, щоб брати плату за вхід. Різдвяний карнавал.
-Зимовий карнавал. Інклюзивність. -Зимовий благодійний карнавал.
Мені подобається. Зробімо це.
Це все?
Ні, ще одне.
Джорджія відповідає за всі соцмережі мера.
Справді? Ти серйозно?
Я не раджу…
Ти знаєш як люди думають, і ти творча. Звісно.
-Добре, бо я вже це зробила. -Перепрошую?
@MayorRandolph, у тебе вже 200 підписників. Не хвилюйся.
Гей, Джорджіє, хвилинку.
Ти впевнена, що тобі вистачить часу зимовий карнавал?
Ти плануєш весілля, вечірку для «Міського клубу»…
Для притулку для жінок і дітей?
Я хочу це зробити.
Мамо, я досі голодна.
Ну, я наїлася, можеш допомогти доїсти?
Джинні, можеш затриматися?
Ти пропустила багато уроків і ще не здала есе про роман «Грона гніву».
Я знаю. Я його напишу. Це все?
Я думав про нашу розмову,
і в дусі різноманіття,
я б хотів, щоб ти вибрала книгу для читання,
щоб додати до програми.
-Книгу? -Щось про досвід чорношкірих американців.
Тобі цікаво?
Так, можливо.
-Я подумаю. -Добре.
Намагаюся піти тобі назустріч.
Привіт, народ. Макс, ти знаєш, яка сцена сьогодні?
Здається, велике весілля.
Ми не говоритимемо про вальс на моїй кухні в п'ятницю?
-Це було дуже кокетливо, так? -Дуже кокетливо.
Гаразд, чому я не знала, що ти запала на Брайон?
-Дуже мило. -Тихіше. Я не запала.
Гаразд, ти таке зачароване кошеня.
Ти впала з милого дерева вдарилася об кожну гілку, коли падала?
-Тепер я чекаю на репетицію. -А я ні.
Мені треба заспівати баладу Жозефіни, а я боюся.
Ну, я завжди можу зіграти Жозефіну, якщо…
Ні, усе добре. Дякую.
Пані.
Сім'ї виглядають по-різному,
а листочки на вашому дереві будуть символізувати вашу неповторну родину.
Навіщо мені робити генеалогічне дерево? Мій тато помирає.
Мій тато у в'язниці.
Пограємо потім в Back 4 Blood?
-У тебе є Back 4 Blood? -Так.
У мами нервовий зрив, тому купує ігри, які хочу.
Круто.
Хочеш масаж?
Так.
У тебе така ніжна шкіра.
Так, я використовую багато лосьйону.
Якщо зволожена, не потрібно зволожувати шкіру.
Так?
У цьому храмі не буде попелу.
Ось так.
Дякую. Було дуже приємно.
Без проблем.
-Хочеш, щоб… -Зробиш мені?
Так.
Таємний Санта.
Дякую.
Брайша та Брайон. Люблю алітераційні пари.
Навряд. Глянь на нього.
Не буквально глянь на нього, Макс.
Брейшо, нічого такого. Просто акторські штучки.
Усі роблять масаж одне одному. Це дивно.
Знаєш що?
У мене Брайон. Хочеш помінятися?
Ні, Макс. Це… Занадто великий тиск.
Ну ж бо, зроби це!
Віддай.
СІЛВЕР
Лавандова сіль місцевого виробництва, чипси Cape Cod.
Які є найкращими чипсами зі здоровіших варіантів.
Не цитуй мене. Це тривожить.
-Що ти робиш? -Я знаю, що ситуація була напруженою.
Ти привласнила гроші, а потім погрожувала мені.
-Я просила вибачення. -Ні, не просила.
Ніку, мені дуже шкода.
Я б не зробила нічого, що нашкодить Полу.
Я люблю його, справді.
А ще я люблю цю роботу.
У мене виходить, хочу це робити.
Я була іншою, коли переїхала сюди. У мене раніше не було майбутнього,
кар'єри, справжніх друзів.
Я вважаю тебе другом.
Тож я хочу, щоб ти був моїм дружбою.
Повтори.
Може, принести ще?
-Так. -Гей, усе гаразд?
Ти дивний останнім часом.
Не схожий на звичайного бадьорого веселуна.
Що б це не означало, усе добре.
Принесу вам ще випити.
-Ніку, це для мене багато значить. -Мені…
-Мені треба подумати. -Добре.
Я завжди
Наче в падінні поруч з тобою
Я знаю, що з тобою
Важко повірити, що це правда
І я подумала…
Дуже сумно й гарно. Що це за пісня?
Це та пісня Хантера про мене?
Ні.
Взагалі-то, я написала цю пісню.
-Дуже гарно, Падмо. Мені подобається. -Дякую.
-Що ти пишеш? -Просто вірш.
Джинні, налий мамі ще.
-Як нехарактерно для неї. Я шокована. -Джо, у мене є ідея.
Влаштуємо тут відкритий мікрофон?
-Ні. -Що? Чому ні?
-Багато роботи. -Додаткові клієнти.
Гей, Марку Кубан, принеси матусі вина.
Джо, ну ж бо. Буде весело. Люди можуть співати пісні,
читати вірші, так, Джинні? Жартувати.
Жарти? Так ти мене переконуєш?
Гайда, Джо. Це зробить «Блакитну ферму» крутою.
«Блакитна ферма» не крута?
Джо, скажи «так».
Ні.
Ми намагалися.
-Привіт. -Привіт.
-Як справи? -Ти маєш піти.
Що? Чому?
-У нас з Падмою все добре. -Просто йди.
Не треба її мучити, поки вона працює.
А ще я вечеряю в тата, прийдеш пізніше?
-Добре, йди. Ну ж бо. -Але…
Через парадні двері.
Натуральний горіх у сільському стилі. Не пропусти.
Синтіє. Привіт. Як справи?
Чудово.
Ти будеш на моїй вечірці для клубу? Я б не потрапила туди без тебе.
Так.
Ура.
Тобі буде корисно вийти з дому.
Гайда, буде весело.
Детективна історія про вбивство.
Тематика — убивство?
Джо, ти ще можеш обслуговувати, так?
Ні, вибач.
Так, я б залюбки, але саме в цей вечір
«Блакитна ферма» влаштовує перший відкритий мікрофон.
Справді?
Боже. Добре, я зроблю плакати.
Так?
Добре, чудово.
Твоя мама таке не готує.
Переїхав Пол і їжа стала менш шкідливою і більш вишуканою.
Багато кускусу.
-То він переїхав? -Він переїхав.
Господар удома.
Коли мене впіймали на вечірці в п'ятницю, він увімкнув батька й сказав:
«Ми не сердимося, ми розчаровані».
Що?
Гадаю, мама тобі розповіла.
Вибач, що збрехала тобі.
Гаразд. То як там усе інше? Як школа?
Учитель з англійської…
-Поетичний слем? -Так.
Хоче, щоб я обрала книгу про досвід чорношкірих американців,
для розв'язання проблеми расизму. Ура.
Я хоча б спробував.
Що?
Яка книга репрезентує досвід білих американців?
Не знаю, «Ловець у житі»?
Ти єдина, кого він попросив?
Так.
Цей учитель хоче знайти справжню чорну книгу,
і щоб це зробила ти?
-Не робити цього? -Я так не казав. А якщо додасть книгу?
Можеш зробити заняття інклюзивними.
-То зробити це? -Я цього не казав.
Урізноманітнити список — не твоя робота.
Це його робота. Він учитель.
Не робити цього?
Коли система не створена для тебе, у тебе є два варіанти.
Спробувати змінити це по цеглині або сказати «не сьогодні»
і захистити себе для великих битв.
То що мені робити?
Що б ти не вирішила, це буде правильне рішення.
Дуже корисно, дуже зрозуміло.
Можеш обрати мою книгу.
-Хто це? -Ніхто.
Я знаю цю усмішку.
Це усмішка «мені подобається ця людина».
Це Маркус.
Через дорогу?
Тепер він мій хлопець, офіційно.
-Гаразд, не нападай на мене. -Я не вказуватиму тобі.
Але в тебе зараз є проблеми.
-Будь зосереджена. -Так, тату, я розумію.
СІМОН ПОВІДОМЛЕННЯ
«Ніхто» Сімон знову?
Ти посміхаєшся, тату.
-Ні. -Так.
Це лише легка посмішка.
Справа в шипінні.
-Джинні, млинці. -Млинці?
-Та-да! -Овва, мамо, ти така гарна.
-Дякую. -Думаю, ти б заманила людей на смерть.
Я теж.
Ні, не йди ось так.
-А Волдеморт? -Не кажи його імені.
Саме так.
Персику, це вечірка, розслабся.
Маркусе.
Можна зайти?
Я не хочу тебе лякати,
та ця велика рама — це двері.
Крізь них проходять.
Я знаю, ти до такого не звик.
Зазвичай ти залазиш по водостічній трубі. Це не таємний портал.
Він не телепортує у вчорашній день по колу й по колу,
доки не розірвеш цикл.
Це не магія.
Це не пастка, не фокус.
Лише двері.
-Ти вважаєш себе дуже кумедною. -А мені сподобалося.
Проходь.
Друже, радий знову тебе бачити.
Потрібно повторити правила?
Може, ні?
Я знав, що потиснеш мені руку. Я у цій петлі вже три роки.
Гаразд, не заохочуй їх.
Вона справді з'їхала з глузду.
Після уникнення покарання не влаштовують вечірку на таку тему.
-Це зухвало. -Це садизм.
Агов.
Ти не розумієш. Це моя провина.
Вона хотіла захистити мене,
і якби не я, Кенні був би живий.
-Через мене померла людина. -Гей, ні.
Це неправда.
Ти не можеш контролювати її і її дії.
Вам з Падмою треба провести якусь прощальну розмову, абощо.
Я не хочу цього робити.
Вона заслуговує.
Я б цього хотіла.
Привіт!
Дякую.
Бувайте.
Терапія буде цікавою цього тижня.
У мене є новини, які тобі не сподобаються.
Остін попросив пограти із Заком Фуллером.
Сином Синтії?
Остін ненавидить його. Він ударив його олівцем.
-Схоже, помирилися. -Мені це не подобається.
Невдоволення записано.
На вечірці
ти будеш Полковником Гірчицею. Що думаєш?
Я був на мільйоні таких заходів, там були крабові котлети й шампанське.
Я хочу вразити їх.
Ти вже дуже вражаєш.
Тому я кохаю тебе.
Нарешті я відчуваю, що це моє місце. Мені тут дуже добре.
Ось це вражає.
О так.
Подобається?
-Мені це теж. -Так?
Чому б тобі не дозволити мені
ще більше тебе вразити?
Добре.
Зайоне, можна передзвонити?
Обов'язково було підіймати?
-Я хочу поговорити. -Що хоче?
-Про що? -Джинні влаштувала вечірку?
-Що зробила? -Хто зробив?
Це Пол? Він там? Джинні казала, він переїхав.
-Так, він переїхав. -Він не знав?
Чому ти не сказала?
Джинні влаштувала вечірку? Новий хлопець?
-Хочу бути в курсі. -Ти в курсі.
Пол переїхав, Джинні мала вечірку, у неї є хлопець.
Мотоцикліст. Мені це не подобається.
-Мені це не подобається. -Нікому з нас.
Тепер є не лише ви з Полом. Я тут живу.
Ми всі заодно.
-Що каже Зайон? -Що каже Пол?
Каже, вам варто випити пива. Познайомитися ближче.
-Справді? -Справді?
Чудова ідея. Вам потрібно співіснувати.
Ми всі заодно, самому дитя не виростити тощо.
Зайоне, Пол.
-Ні. -Так.
-Ні. -Візьми слухавку.
Привіт, друже.
Привіт.
«Нік Труп, 35 років, є невіддільною частиною офісу мера.
Випускник Корнелла, Нік наглядає за містом,
щоб Веллсбері був як добре змащений механізм».
Я вирішила писати про різних людей в офісі.
Я бачу, що ти робиш.
Апелюєш до мого величезного его, і це, звісно, працює, бо я Лев.
Гаразд. Я б хотів бути твоїм дружбою.
Ніку! Це означає, що ми знову друзі?
То ти прийдеш на мою вечірку?
Я думав про образ пані Вайт.
-Ми з Джессі будемо там. -Точно, Джессі.
Гей, як ти все це придумала?
Це весело. Я можу придумати все, що захочу,
і зробити з цього світ.
Це просто у твоєму мозку,
і цього не існує, тож треба просто втілити це в життя.
То що скажеш?
Це неймовірно.
У мене просто була фантазія, що я буду виглядати сексуально,
а колишня побачить шоу й захоче померти.
Софі Санчес, так?
Ну, особисто я,
спробувала б це.
-Можна руку? -Так.
Я тебе не душу, так?
Макс, Боже. На вигляд чудово.
Так?
Хіба Сілвер не генійка?
Я одержима.
-Так, ні… -Брейшо!
Я хочу почати з балади. Готова спробувати з піаніно?
-Так. -Добре.
-Я зніму це. -Так, добре.
Гаразд, тож це момент,
коли Жозефіна усвідомлює, що у неї є почуття до герцога.
Це важлива пісня. Без неї у нас нічого немає.
І вперед.
Я ніколи не кохала того, Чиї очі бачать мене наскрізь
Чиї чари хочуть мене заплутати
Бо ти мене не розважаєш
Як справи?
Круто. Весело.
Я думала про тебе після того дзвінка.
Я знаю.
Я не обпікалась, тож…
Я не робила цього.
-Ти писала щось у щоденнику? -Так, вірші.
Вірші?
Це була ідея мого тата.
Я якось написала вірш про ідентичність,
і мені було дуже приємно все це сформулювати,
доки вчитель-расист не назвав його нетрадиційним.
Тепер він знову виділяє мене, і я не знаю, що з цим робити.
У класі ніхто нічого не каже.
Тож я сама. І це дратує.
Я знаю, як це — рости в переважно білому містечку.
Важливо мати безпечне місце серед людей у твоєму житті.
А як щодо твоєї мами? Вона безпечна?
-Чи Джорджія безпечна? -Безпечна для тебе?
Ти відчуваєш, що можеш усе їй розповісти?
Ні.
Чому?
Коли в дитинстві хлопчик штовхає, а ти дряпаєш коліно,
то біжиш до мами й хочеш, щоб та обійняла й заспокоїла.
Не щоб мама перерізала гальма на його велосипеді.
Є речі, які Джорджія Міллер не може виправити.
Ти намагалася їй це сказати?
Ти заслуговуєш на розуміння, Джинні.
Розуміння.
Так.
У моєму житті багато…
потворних, жахливих речей, про які ніхто не знає,
і я відчуваю, що весь час мушу стримуватися.
А якщо не робитимеш цього?
Ти така гарна.
Мамо, чому ти не покарала мене за вечірку?
Люблю бачити тебе щасливою.
Тобі було важко. Треба було випустити пару.
Я розумію.
Але я заслуговую покарання. Я зробив щось не так.
Так працює світ.
-Ось так, покарано. -Я не це мала на увазі.
Нагадай мені, щоб ми поговорили про весілля.
Це несмак хотіти, щоб дружки й дружба були в білому? Що думаєш?
Друзі можуть розфарбувати обличчя на зимовий карнавал?
Уже знаєш, який костюм одягнеш на вечірку?
Я не можу туди піти. Вибач.
Що?
Так.
От облом. Я хотіла тебе показати.
Гаразд, гайда пекти латкеси.
Що за латкеси?
-Це неймовірно. -Я старалася.
Щиро дякуємо за прийом цього року.
-Це важко. -Люблю тебе, мамо.
І я тебе люблю, мамо.
Гей, мамо, наш друг Броді запрошує людей до себе.
-Я думала… -Ні.
Ви просили вибачення у Джорджії за неповагу до її дому?
-Вибач, Джорджіє. -Нам шкода.
-Не робіть так знову. -Це неймовірно.
-Ці латкеси круті. -Мамо, ні.
Так, такі круті. Ти така крута, мамо.
-Ти досі покарана. -Гаразд.
Ви чули, що я потрапила до «Міського клубу»?
Боже, це неймовірно.
-Чудово. -Хтось хоче ще лимонаду?
Пам'ятаєте, як у Макс, Еббі та Нори був кіоск з лимонадом?
-Так, це було дуже креативно. -Пам'ятаєте нашу пісню?
Коли ти в пустелі І дуже спекотно
Лимонад підійде ідеально
Лимонад охолодить
Тож негайно приходь і придбай
Мамо, пам'ятаєш наш кіоск?
Лимонів не було, ми взяли пляшку з-під лимонного соку,
а ти писала: «Свіжовичавлений, органічний».
Діти такі кумедні. Я така рада, що маю їх.
А потім сусід з трейлерного парку сказав мені, що я бродяга.
Дякую, Джинні, що поділилася цим дорогим дитячим спогадом.
До речі, про дитинство, ви чули про пана Адамса?
-Учитель іспанської, через якого плакала? -Його звільнили.
На його столі знайшли брудний журнал.
-О, ти жартуєш. -Це жахливо.
-Як це могло статися? -Хто зараз читає журнали?
Пан Ґіттен точно читає брудні журнали.
Джинні, порекомендуй їх замість книги.
Якої книги?
Та нічого. Учитель англійської мене дратує.
Я вже говорила з татом, не хвилюйся.
-Я не хочу, щоб ти щось робила. -Що я можу зробити?
Мені треба в туалет.
Мамо, Броді щойно написав. Ми буквально на годину.
-Прошу… -Ні.
Будь ласка, мамо. Ми молоді. Дай жити.
Еллен, дівчата написали мені рукописні вибачення.
Справді?
Було дуже мило.
Не знаю. Мені обрати книгу? Не обирати?
Вибери словник
як метафору про те, що расизм пронизує всі аспекти Америки.
Нехай задумається.
Не хочу, щоб Ґіттен був задоволений і вважав себе союзником тому,
що він погортав «Крихкість білих».
Гей.
Я з тобою.
-Привіт. -Привіт.
Безпечно заходити? Я не хочу бачити обмін рідинами.
Ми п'ємо кров одне одного.
Добре.
Тож нас більше не покарано, бо Джорджія сказала мамам,
що ми написали рукописні вибачення.
Брехня.
-Ми йдемо до Броді. -Ні.
-Не йдемо. -Виходь.
-Привіт. -Привіт!
Гаразд, ми йдемо до Броді.
-Тож я… -Тож я…
-Ні, кажи. Ні. -Я…
-Я можу… -Знаєш, що? Я…
Гаразд.
Я почну.
Знаю, ви з Джорджією спали прямо перед заручинами.
Овва, ми говоримо про це. Гаразд…
І гадаю, ти приїхав сюди, щоб бути з нею.
Питання ось у чому, мені є про що хвилюватися?
Я хочу, щоб Джорджія була щаслива.
Я не намагаюся ні в що втручатися.
Я б не пив з тобою пиво, якби не хотів, щоб усе вийшло.
Та ти будеш вітчимом моїх дітей, ти живеш з ними.
Тому я тут.
Джинні — чудова дитина. Ти молодець.
Пиво.
Пиво допоможе. Джо, два пива, будь ласка.
Будь-що, що є на розлив. Дякую.
Ви гарна пара.
Підходите.
Що ж, дякую. Це для мене дуже важливо.
Дякую, Джо.
І, може, я декого зустрів.
Справді?
Так, вона особлива.
Овва, гаразд. Це чудово.
Так.
Вибач. Боже мій.
Не ображай мене.
Ось.
-Вибач. -Це дуже грубо.
Скільки нам ще тут бути?
Ось, милий, візьми бонг.
Доставка.
Ти втратив контроль.
-Ти втратив контроль. -Ні, ти.
Як справи?
Дай пиво, бро.
Маркусе, хочеш?
Це код для «вибач, що вдарив тебе по обличчю»?
Гей, Ебс, втратив контроль. Трохи.
-Гей. -Так?
Де моє пиво?
Це дуже важко робити на спині яка.
Як справи? Хочете ще щось? Може, рахунок?
Джо, я не думаю, що ти знаєш Зайона.
Зайон — батько Джинні.
Він піднявся на Матергорн і Аннапурну.
-Це вражає. -Це не так.
-Джинні тут подобається. -Ми її любимо. Вона чудова.
Вона непогана.
-Так. -Дякую, Джо.
Що ми думаємо про нового хлопця? Поганий вплив? Вона влаштовує вечірки.
-Вона точно курить траву. -Джинні не палить.
Не думав, що стану вітчимом. Підлітки?
Дивно дивитися, як вона росте й стає дорослою людиною.
-І в неї зараз багато проблем. -Справді?
З нею наче все гаразд.
Вона все приховує.
Вона така стоїчна.
Так, Джорджія така.
Стеж за нею. Тримай мене в курсі.
Добре.
Дякую.
Немає нічого гіршого, ніж коли всі думають,
що ми хочемо сидіти тут і слухати їх.
-Я така безталанна. -Так і є.
Вона не безталанна.
Маркусе, ти граєш, так?
Ні, не дуже. Ні.
Насправді величезна нахабна брехня. Він грає на всьому. Навіть гармоніку має.
-Це дуже дратує. -Справді?
Гаразд.
-Гаразд. Добре. -Я нічого не казала…
-Секунду. -Ось що я кажу.
-Вони зближуються? -Сподіваюся, ні.
Боже.
-Тепер я розумію. -Ні. Ні. Не розумієш.
Не грає.
Гаразд, моя чоловіча гідність тепер під загрозою, тож…
Ебс, Еббі, Ебігейл, залазь на спину, ну ж бо.
Зіграй мі мінор A7.
Готовий?
Боже…
Скільки ти важиш, дівчинко? Боже.
Боже, Маркусе, ти вийшов з-під контролю.
-Гаразд. -Джинні грає на піаніно.
Джинні, не приховуй таке від нас.
-Уперед, дівчинко. -Те, що ти граєш у своїй голові.
-Так сказала твоя мама. -Так, звісно.
Як ти навчилася грати на піаніно?
Хіба ти не росла дуже бідною?
-Що? -Що?
Тато навчив мене.
А ще замовкни.
Так! Мені подобається, коли ми жорстокі до Саманти.
Не починай, Ебігейл.
Це весело. У тебе чудові друзі.
Тепер ми можемо йти?
Мила, я вдома.
Ти п'яний.
Так. А Зайон? Справжній чоловік.
-Серйозно. Класний чувак, цікаве життя. -Я знаю. Тому я й досі кохаю його.
А тепер я тверезий.
Чорт забирай.
-Тут пістолет? -Добре…
Але перш ніж психувати, уяви, що ти — це я, один на кухні.
Увірвався грабіжник. Я вразлива.
Я чітко висловив свою позицію щодо цього, Джорджіє.
Ти й гадки не маєш, що таке мати-одиначка.
Ти маєш рацію.
Та я знаю ось що.
Володіння оборонною зброєю — це міф.
Будь-яка статистика покаже, що ти або твої діти мають більше шансів
бути пораненими чи загинути через цю зброю.
Або її використають проти вас.
Якщо хочеш зіграти в статистику, то зіграймо.
За статистикою, найнебезпечніше місце для жінки — у її власному домі.
А ліцензія в тебе хоч є?
Це взагалі законно?
Я прийняв закон про заборону відкритого носіння.
-Як, на твою думку, це виглядає? -Гаразд.
Добре. Я позбудуся його.
Скільки їх?
Лише один, обіцяю.
Я позбудуся його.
Гаразд. Але якщо ввірветься страшний, жорстокий чоловік, ти пошкодуєш.
Ти дуже гарна, матусю.
Що ти хочеш, щоб я принесла із собою? Стейк? Лобстер? Паста?
Привіт, Наталі.
Ні.
Ні, Наталі, у тебе немає стрептокока.
Мій хлопець скоро прийде.
Наталі, я знаю, ти не розумієш, бо тобі 13,
та в нього хороша робота.
Він носить костюм. У нього 401(k).
Чорт.
Привіт. Маєш гарний вигляд.
Привіт.
Я ж казала не підходити, я збиралася виходити.
Вийдемо разом.
Я не можу сьогодні.
-Я хвора. -Ти хвора?
Мамо, я голодна.
І хто там?
-Як тебе звати? -Джинні.
Я хотіла сказати, що в мене є дочка.
Коли?
Коли ти закохаєшся в мене, і це не матиме значення.
-Ти куди? -Де це?
У всіх є шухляда.
Замовимо їжу.
-Так? -Джинні, любиш яєчні рулети?
Так.
Джинні. Я одержима пальто твоєї мами.
Зелене, у якому вона сьогодні, гарне.
Сьогодні? Вона тут?
Так, бачила її в коридорі.
-Мамо. -Забирайся звідси, Джинні.
-Що робиш? -Я дзвонила Зайону.
Я знаю про книгу. Він не заслуговує бути вчителем.
Думаєш, я не знаю?
А якщо спіймають? Думаєш, просто відпустять?
Не можна постійно робити все, що заманеться.
Саме тому я не сказала тобі.
Ти гадки не маєш, як мені важко.
Я нічого не можу сказати, бо ти можеш зробити дурницю.
Я не дозволю комусь так поводитися з донькою.
Я твоя мати. Ніхто не любить тебе так сильно, як я.
-Я знаю. -Я готова на все заради тебе.
Добре?
Ти це знаєш.
Це жахливо.
Жахлива річ, яку на мене повісили.
-Вітаю. -Вітаю, пане Ґіттен.
Це моя мама.
Дуже приємно.
Джинні розповіла про тебе.
Чудово, тепер ми всі зустрілися, тож ми підемо
і візьмемо всі свої речі.
ВІДКРИТИЙ МІКРОФОН
-Овва, дуже круто. -Теж так думаю. Я така схвильована.
-Що ти пишеш? Ще вірші? -Так.
Круто. Можна…
Овва, це сильно.
Дякую.
Я пишу це, щоб розібратися в собі.
Цей писався легко.
Прочитай на відкритому мікрофоні.
-Ні. -Чому ні?
Та він писався легко.
Який я маю вигляд?
Не будь такою.
Це те, що в нас усе життя відбирали.
А зараз ми не на вечірці, ми — вечірка.
Ми впоралися.
Це те, заради чого все це було.
Гей! Заходьте.
Боже мій.
Привіт!
Овва.
Ви неймовірні.
Каже, наші костюми чудові.
Класні наручники. Вони продавались з костюмом?
Ми купили їх з костюмом?
Так.
Поле, викличеш Uber?
Так.
Боже, заходьте.
-Овва. -Нік і Джессі.
Ви в настрої для вбивчих розваг?
Думаю, це було на кухні з пістолетом.
Гадаю, це була пані Скарлет з отрутою.
Гаразд.
Прибережемо це все для «Міського клубу».
Ходімо, ну ж бо.
Треба почекати. Ходімо.
Успіхів на відкритому мікрофоні.
Я завжди
Наче в падінні поруч з тобою
З тобою, з тобою
З тобою завжди
Падіння
З тобою…
Гей, усе добре?
Я думала, що буде якась комедія чи щось таке.
Може, вона краща для тебе
Може, цього разу ти залишишся
Для мене ти завжди будеш тим,
Тим, хто втік
І нічого для тебе не має значення
Хотілося б, щоб мені було байдуже
Було дуже приємно виговоритися.
Вибач.
Гей, будь собою.
Джинні, прочитай свій вірш. Серйозно. Він гарний.
Ну, це була Падма Атлурі з «Блакитної ферми»,
натхненник сьогоднішнього вечора.
Ви слідкували за новинами останнім часом?
Зайшов я в магазин по сир.
Кажуть: «Сиру немає, плісняву будете?»
Фу.
Це грубо.
Дякую всім, що прийшли сьогодні.
Це боляче.
Розкажи свій вірш.
Ми щойно отримали повідомлення з банку,
що наш останній баланс був непогашеним.
Гаразд. Наступна — Джинні Міллер,
яка, мабуть, зробить щось велике.
Я бачив, ти посміхалася.
-Було погано. -Тобі сподобалося.
Привіт усім.
Я намагаюся більше використовувати свій голос, так що ось.
Я надто доросла, щоб ховатися під ліжком?
Я застрягла в бурі Але буря в моїй голові
Я бачу блискавку І чую грім
Один вибух за іншим
Я колись була сліпа, а тепер бачу, Пов'язка впала з очей
Та як би я не намагалась заплющити очі, Заплющити міцно, і не бачити нічого
Не знати, довіряти
Бо тепер я знаю, Що маю зробити для тебе
Якою ти мене зробила
Я б віддала усе, щоб це змити
Відтирай цю кляту пляму
Але тату змити не можна
Бо тепер, бачте, я теж винна
Я скрегочу, кусаю і гризу, Поки не стану сирою
Мої голосові зв'язки вібрують З жорстокими й важливими істинами
Що я маю сказати А ти маєш почути
Мій язик хвилястий З надмірним тягарем мовчання
Але звук знову застрягає в горлі
Тверду набряклу грудку я ковтаю
Кажуть, мама знає краще
А що, як є речі, Яких мама не знає?
Може заплести волосся, Та фанатіє від Скарлетт О'Хари
Ти кажеш, що я твоє відображення Та я не можу сховатися за твоєю посмішкою
І, як на мене, Ми по різні боки дзеркального скла
Ми з тобою проти всього світу?
Але світ хоче мене пізнати так, Як ти не зможеш дізнатися або відчути
То звідки знаєш, що все справжнє?
Мені набридли страждання в тиші
Сьогодні я буду тупотіти, Репетувати й кричати
Поки з мене не вийде кожне слово
Просто знаючи, бачачи
Це була моя згода
Руки, які колись були чисті, мокрі
Брудні через чужі гріхи
Слова, яких не вимовляла, Драконів, яких не вбивала
Я успадковую гріх
І я стала монстром, Як і та, хто мене народила
-Ти досі тут? -Я не хочу додому.
Гарно жартував.
-Ні. -Знаєш, що мені завжди хотілося зробити?
Що?
Перепрошую.
Ти не виженеш мене з мого бару.
О ні. Що ти робиш?
Боже, вона спускається?
Це ще не все.
Вона веслувальниця? Це те, чим ти хотіла займатися?
Дуже красиво,
та, думаю, настав час вийти з-за барної стійки.
Вибач, я не хотів…
Мамо, вибач. Я не думала, що ти прийдеш.
Вечірка закінчилася і я хотіла тебе здивувати.
Іноді я не можу повірити, як швидко ти виросла.
Ти така розумна й креативна.
Я не вчилася в старшій школі, а ти…
ти диво.
Не віриться, що ти моя дитина.
Мамо…
Хотілося б, щоб мама зрозуміла.
Не знаю, як вона це робить.
Тримає все погане під замком.
Вона — сила.
Вона рухається далі.
Ніщо не могло її зламати.
Вітаю. Я Ґіл Тіммінс.
Тату?
Переклад субтитрів: Тарас Кунець