SERIÁL NETFLIX
Nestíhám. Mám schůzku s Austinovou třídní.
Dobře, tak zatím.
Na co si to hraješ, holčičko?
- Cože? - Nedělej to.
- Co nemám dělat? - Virginie, pro tebe je to hra?
Jestli je to hra, mami? Ne, není to hra.
Jedinej, kdo tu hraje hry, jsi ty.
Co ode mě vlastně chceš?
Potřebuju, aby ses už sakra chovala jako dospělá.
Jsem tak naštvaná, že bych tě nejradši…
Zabila?
Austine, jdeme!
Je zvláštní, když vám dojde, že celý váš život byla lež.
Důvěřovat můžeš jen tomu, že důvěřovat nelze nikomu.
Kromě mě.
O mě se můžeš vždycky opřít.
Honem, vezmi si bundu.
Důvěra je zvláštní věc.
Dá se snadno zneužít.
A zrada zanechává kovovou pachuť.
Jsem moc ráda, že mám Austina ve třídě,
ale zaostává v několika předmětech.
Vím, že se hodně stěhujete, což na to může mít vliv.
Je to chytrej kluk.
Co neví, to se rychle doučí.
Nejde jen o to.
Projevují se u něj známky úzkosti?
Úzkosti?
Je mu devět.
Byla bych ráda, aby se sešel s výchovným poradcem,
který si s ním promluví a případně ho zařadí do plánu 504.
Sice nevím, co to je, ale Austin to nepotřebuje.
Je v pohodě. Jestli je pozadu, budeme se víc učit doma.
- Dohlídnu na to. - Paní Millerová…
Omlouvám se, že ruším.
Vrať to. Hned.
Prý to sebral, když jste ho posadila do kouta.
Našla jsem to u něj v batohu.
Nutila mě tam sedět celou věčnost.
Byls tam jen 15 minut a měl ses
zamyslet, proč nemáš říkat spolužákům „šušňová kušna“.
Tiffany Griffinová je šušňová kušna.
Moc se omlouvám.
Má z toho všeho těžkou hlavu.
- Rozumím. - To teda nemám.
Nesváděj to na tátu.
Zachu, nebereme si to, co nám nepatří.
- Máte práci, tak já už… - Ne, já to tu jen…
Díky. Děkuju vám.
Co je to plán 504?
Tys poslouchal? Jsi fakt můj syn.
STŘEDNÍ ŠKOLA WELLSBURY DOMOV WELLSBURSKÝCH TYGRŮ
Huntere.
Čau.
Děkuju.
Jo, není zač.
Moje úhlavní nepřítelkyně?
O nic nešlo.
Jsi v pohodě?
- O co šlo? - O nic.
Co je?
- Chceš se pak vidět? - Nemůžu, mám terapii.
Už musím jít. Zatím.
Sophie vypadá tak šťastně.
Štve mě to.
„Buďte laskaví, nic to nestojí.“
To bylo fakt laskavý, když jsi mi vyrvala srdce z těla.
Nechala tam naše fotky. Co to asi znamená?
Miluje tě, chybíš jí a chce se k tobě vrátit.
Vážně?
Ne.
Super.
Páč já v tom muzikálu hraju zlou čarodějnici.
Takže pravý opak toho, jaká jsem v každodenním životě.
Proč ty brejle nosíš?
Nejsou v nich skla.
Jsi fakt divnej.
Cože? Zachu, ty s ním teď kamarádíš?
Sklapni.
Zachu?
SVATEBNÍ ŠATY
Něco mi říká, že to nesouvisí s prací.
- Ahoj. - Ahoj.
Jsi v pořádku?
Jo. Jen se tu dívám na šaty.
Šaty, které vysoce přesahují náš rozpočet.
Pojďme ten rozpočet probrat.
- Proč? - Je blbej.
Bohužel, mylady, jsem jen skromný státní zaměstnanec,
takže musíš krotit svoje představy.
Pojmout to skromněji.
A co vaši?
Jaký nám dají svatební dar?
Celou svatbu ne, protože tam tím míříš.
Georgio, už jsme o tom mluvili. Já si rodičům o peníze neříkám.
Nikdy jsem to nedělal a dělat nebudu.
A kdo, že ti platil studium na vysoké?
A čí účet na Netflixu používáme?
Georgio?
Já jen říkám, že když někdo má peníze
a chce ti je dát, tak se nevzpouzej.
Má pravdu. Svatbu máš jen jednou.
Ledaže před třicítkou stihneš dvě jako nějaká coura.
To je návrh dlouhodobého finančního plánu, co jsem po tobě chtěl?
Vychází z něj, že Wellsbury spolkne hodně peněz.
To jsme věděli.
Takže Cynthia se nemýlila.
Většina z toho rozpočtu jde na školy.
Kolik jde na školy?
89 milionů dolarů.
Šmarjá.
- Co myslíš? - Jess, ty jsou fakt krásné.
Už víme, kdo pojede limuzínou?
Derek si prý najme hummera.
- No neke! - Ty bláho.
- No neke!. - Strašně se těším!
Jsou krásné.
Pěkná barva.
- Díky. - Taky nakupuješ na maturák?
Mami!
Koupíš mi prosím, prosím tuhle kabelku?
Mami?
Minule jsi mluvila o svém dětství a o tom, co tě sem přivedlo.
To byl jen vrchol ledovce jménem dětství.
Říkalas, žes vyrostla v chudobě.
Mělas někdy pocit, že o tebe není postaráno?
Ne. Ne, tak to nebylo.
Georgia se o nás starala.
Akorát její metody byly pochybné.
Ale jak to souvisí s mým sebepoškozováním?
Chceme identifikovat spouštěče toho chování.
Řekni mi o tom, kdy sis naposledy ublížila.
Na Den díkůvzdání.
Dobře. A co se dělo pak?
Pamatuješ si, co jsi v ten den cítila?
Ne.
Cítím z tebe vztek.
Fakt, jo? Nezapřete, že jste studovaná.
Omlouvám se.
Musíme spolu nějak vyjít, jestli ti mám pomoct, aby sis pak pomohla sama.
Říkáte, že vám musím důvěřovat.
Je to pro tebe neschůdné? Skoro to tak zní.
A nemusím snad? Proto přece lidi na terapii chodí.
Proč jsi na terapii přišla ty?
Abych se uzdravila.
Abych si neubližovala.
Díky.
To jsou nástroje, které bys měla vyzkoušet.
Ta gumička je rozptylovač.
Když pocítíš nutkání k sebepoškozování,
škubni za ni, aby ses rozptýlila, vystup z toho okamžiku.
A až budeš mimo nebezpečí, zapiš své pocity do toho notesu.
A jestli to bude vypadat, že si opravdu ublížíš,
radši mi zavolej.
Zní to schůdně?
Potřebuju slib, že se o to pokusíš.
Pokud ty nástroje nevyužiješ, je zbytečné ti je dávat.
Vyzkouším je.
A Ginny, je dobře, že máš vztek.
Dáváš volný průchod pocitům.
Dávej si pozor na spouštěče.
Já nic nevidím.
Ty nevidíš? To je šlamastyka.
Tak jo.
Důvěřuješ mi? Tak pojď.
Promiňte, malá si ten klobouk nasadila sama.
Nevšimla jsem si toho.
Nic se nestalo.
Víš, že dům Edith Whartonové je k dispozici pro svatby?
The Mount.
Není to romantické?
Tebe bych na obdivovatelku Edith Whartonové nešacoval.
Ženské ze Sousedského klubu tam chodí na svatby.
- Mluvily o tom. - Aha.
Mrzí mě, že ses do Sousedského klubu nedostala.
- Vím, žes o to hodně stála. - Ještě není po všem.
Nechci vědět, co tím myslíš.
Hele, co takhle stodola?
- Stodola? - Nějaká kouzelná rustikální stodola.
- Myslíš stodolu s prasaty? - To ne. Takhle…
Můj kamarád a jeho žena objevili jednu stodolu v Maine,
vzali se tam a byla to krásná svatba.
- Já mám prasata rád. - Ty si piš úkol.
Nechci, aby mě volali do školy na další „pohovory“.
- Co je to? - To je pro Austina.
Ty jo, paráda!
Paule, ty ho podplácíš?
Co? Ne, já mu to nekoupil.
Tuhle hru miluju.
Ahoj, mami. Pojď dál.
Hrabala ses mi v kabelce?
Použilas Austinovo jméno.
Tak ať z toho aspoň taky něco má, ne?
Udělala jsem to z nutnosti.
Líbí se ti v tomhle domě?
Málem jsme o něj přišli.
Proč tu kreditku pořád máš?
Moje úvěrové skóre je 315. Jak k tomu došlo?
Myslíš si, bůhvíjak nejsi chytrá, ale hraješ si s ohněm.
Já se tě nebojím.
Ty mě?
Já se bojím tebe.
Nedá se ti věřit.
- O co šlo? - Co jsi slyšel?
Nic. Jen prásknutí dveří. Hádáte se?
Nic se neděje.
Aha.
- Toho „nic“ se děje nějak moc. - Co tím myslíš?
Jen…
Jen, že je těžké předstírat, že se s tebou nic neděje.
Takže ono je to pro tebe těžký?
Jestli je to se mnou tak těžký, proč nejdeš pryč?
- Co to děláš? - Nic nedělám.
Chodíš sem, do všeho strkáš nos,
a je to fakt otravný.
Tohle nemám zapotřebí.
Povolení na piklebalový kurt. Osobně předávám.
To je úžasné.
To je báječné.
- Děkuju vám. - Není zač.
Rozhodl se Paul pro ten Mount?
Vím, že když mě Cynthia nedoporučila, šance je malá, ale říkala jsem si…
Není to nic osobního, Georgio. Jen obvyklá procedura.
Máme čekací listinu.
A navíc řeším menší krizi.
Ztratila se ta kniha básní Emily Dickinsonové.
Cože?
Je fuč. V noci někdo otevřel paklíčem zámek.
Ale to je strašné. Kdo by něco takového udělal?
Doufám, že to nebyl nikdo z našich členů, ale…
Možná je to jen žertík.
Historická společnost stahuje všechno, co máme půjčené.
Prostě hrůza.
V sázce je pověst celého klubu.
Ta kniha se určitě najde.
Jsi v pohodě?
Jo, dobrý.
Vyměníme se?
- Čau. - Ahoj, Padmo.
Můžu dostat latte se slaným karamelem?
- Ahoj, Bracio. - Ahoj.
- Čau. - Čau, Ginny.
Ahoj.
- Je něco špatně? - Všechno.
Dneska nám poslali fotky herců.
Vypadám tu jako karamela.
Není to tak zlý.
Je to děs. Co řekla Beyoncé?
- Modré světlo na černé holky nepatří. - Tečka.
Bílá arogance.
Koukni, co udělali Bryonovi.
I tak mu to sekne.
Aspoň k sobě budete pasovat.
Co budeš dělat večer?
Asi pomalu umírat.
Já mám nápad.
Dobře tady vaří.
Je to tu hezký. Žádné Sarabeth's
- Ano. - Ahoj.
Čau, Ginny.
Co si dáte?
Můžeme dostat batátové hranolky?
- Jo. Hned jsem zpátky. - Fajn.
Co vás žere?
- Nic. - Nic.
Jste jako dva Grinchové.
Jo.
Jaká byla zkouška?
Moje postava je zlá, ošklivá čarodějnice.
Jedna z mých replik zní doslova: „Moje čelisti se třesou záští.“
To zní vtipně.
Mami, je to tragický.
„Není malých rolí, jen malých herců.“
Tati, fuj.
Chtěla jsem hrát hlavní postavu a být sexy a získat Sophii zpátky.
Už tu Sophii pusť z hlavy.
Mami, to je ta nejkrutější věc, jakou mi můžeš říct.
Milovala jsem ji a nemůžu ji pustit z hlavy.
Jako bych ti já říkala, ať pustíš z hlavy tátu.
To snad není totéž. Doufám.
Vy jste fakt zlí.
Mám zlomený srdce a brečím každej večer.
Neslyším tě brečet.
Protože si furt jen honíš péro!
A co trápí tebe?
Globální oteplování.
- Ahoj. - Brčál, levandule nebo bodlák?
To poslední zní divně eroticky, ale asi k tomu tíhnu.
Co prosím?
Vybírám barvu svatebních šatů.
Jen se chci zeptat, jestli přijdeš.
Víš, broskvičko…
Ne, já vím.
Já vím.
Asi to nedám.
Jo, já to chápu, ale…
Je divný, že jsi jeden z mála mých přátel?
Ne. Není to divný.
Moc pro mě znamenáš. To přece víš.
Miluju tě.
Vždycky tě budu milovat.
Jo. Nápodobně.
A co z toho máme?
A právě proto tam nemůžu přijít.
Jo, já jen…
Nemám jinou rodinu než tebe.
Bodlák.
- Myslíš? - Rozhodně.
Věř fotografovi.
Tak mi poraď ještě s prostíráním.
Snažím se být maximálně chápavý, ale…
Dobře, fajn.
O svatbě už ani muk, teď k rodičovství.
Víš, že je tvoje dcera démon?
No jo, Belzebubka a Bracia právě dorazily, takže musím končit.
Ginny je u tebe?
Počkej, kdo je Bracia?
Haló?
Děkuju moc, pane Millere. Tohle je fakt mega.
Maličkost
- Jsi v dobrých rukách. Táta je nejlepší. - To vidím.
Kde je focené tohle?
To jsem fotil pro National Geographic na své poslední cestě do Indie.
Jasně, normálka.
- Kde všude jste vlastně byl? - Všude.
Jo. Na těch nejnebezpečnějších místech.
Od Himálají až po motorkářské bary v Georgii.
Tati, nech si to do té knihy.
Dobře, pojďme na to.
Tak jo.
Chovej se naprosto přirozeně.
Zvedni ramena,
teď je spusť.
Dýchej.
Nikdy jsi necítila radost.
Teď na mě zírej.
Nenávidíš mě. Dobře.
Teď máš zlomenou nohu a bolí to,
ale ta bolest ti sluší, vyšpul pusu.
Jo.
Ginny, běž tam.
- Cože? - Ginny, pojď sem, prosím.
Dobře.
No tak jo.
Ginny, pojď sem.
No ty kráso.
Ona je všude. Pronásleduje mě.
Ty jo! Vypadá fenomenálně.
Tedy, obě dvě.
Nepotřeboval jsem vidět, jak jí to sluší.
To jsem nepotřeboval.
- Co je? - Přepadly mě křeče.
A jsi v bílým?
Já vím. Nepřipomínej mi to.
- Chceš ibáč? - Ne.
Nebo náhubek.
Lásko, nedosáhnu na něj.
Ty by ses z menstruace složil.
Tak jo, můžeme?
- Asi jo. - Tak jedem.
Zažili jsme spolu pár chvil zlých.
Nejsou tak zlé ve vzpomínkách mých.
I přesto však
najevo chci dát,
že lítost necítím ve věci jediné,
jen děti nevinné, byli jsme ještě, to už vím.
A kdybych mohl něco říct,
tak řeknu, že…
že mi vůbec nesvědčíš.
A láska je jed, na který není lék,
všech marných pokusů já nadobro se zřek.
A proto uteču, do údolí tam v dáli,
vždyť důvod, abych tu zůstal, postrádám.
Zůstat tu se jako dětská hra jen zdá.
Huntere, brácho, jsi v pohodě?
Proč?
Není to o nikom konkrétním.
No tak, pojďte je trochu povzbudit.
Paráda! Jo!
- Skvělej song! - Lásko, super.
- Smutnej, ale skvělej song. - Jo.
Jordane, v refrénu jsi byl hrozně pozadu.
Ty vole, jsem na sračky z konopnýho želé.
Já…
Lásko, chceš taky? Třeba to pomůže na ty křeče.
Hele, jak sjetá musím být, abych už nikdy nepřemýšlela?
Moc jsem si to užila. Díky.
Rádo se stalo.
Rád vidím, že si rozšiřuješ okruh přátel.
To znamená „konečně máš černé kámoše“?
Jak to pokračuje s doktorkou Lilyovou?
Chce, abych si zapisovala pocity do deníku.
Co tam mám psát?
„Jsi tam, Bože? To jsem já, Ginny.
Milý deníčku, dnes se chci popálit.“
A co takhle poezii? Do té soutěže jsi napsala báseň.
Ale nevyhrála jsem.
V terapii přece nejde o vítězství.
Ta tvoje báseň byla krásná a tryskala přímo ze srdce.
Proč to nezkusit?
Milý deníčku, dnes se chci popálit,
kdy se jen naučím to oddálit?
Bože, uzdravila se. To je zázrak.
Díky, Bože. Díky, Freude. Díky, Amando Gormanová.
Tenhle úsměv mám rád.
Vždycky mě potěší.
Díky, žes to neřekl mámě.
Dokud jsi živá a zdravá, tak nemusím.
- UŽ TEĎ NENÁVIDÍM DNEŠEK - DOBRÉ RÁNO I TOBĚ
KÉŽ BYCH TI MOHLA ŘÍCT
Ginny, ztlum tu hudbu!
Nechtěj, abych tam na tebe došla.
Takže smutek.
- Ty máš teď oběd? - Ne, chemii.
- Nechci mluvit. - Dobře, bobře.
Promiň.
- Co? - Promiň.
- Cože? - Dobře, jo.
- Co to píšeš? - Poezii.
- Nahlas to zní debilně. - Proč? Poezie je super.
Přečteš mi jednu?
Báseň?
Jo.
Tak jo.
Nahoď mi jakékoliv slovo.
Vánoce.
- Vánoce? - Jo.
Na to se špatně rýmuje.
- Básně se nemusí rýmovat. - Já vím.
Vánoce.
Vánoce jsou jako Halloween.
V tykvi mi straší.
- To je dobrý. - Sklapni, skládám poezii.
Vánoce jsou jako Halloween.
V tykvi mi straší.
Vzduch je ztuchlý, pokoj mrtvý…
Prase prd ví.
To se rýmuje. Ne?
Tvá nepřítomnost, mrtvá strnulost.
Na svět mám zlost.
Vrátíš se zpět?
Do kapsy lžu si nebo je to pitomost?
Vzduch se teď zachvěl, zavířil prach.
Jsem blbá? Jo.
Nastal nenapravitelný krach?
Ty vole.
Já tvrdohlavě odmítám se hnout a nechci odejít,
já nechci zbavit se pout, chci tam, kdes býval, být.
Mám ti dát prostor vše napravit, nebo spíš ne?
Jenže vím, že se nevrátíš.
Po té noci již ne.
Po té hádce již ne.
Vracím se. Jsem tu.
To není o tobě. Je to jen báseň.
- Aha. - Takže…
Vánoce jsou jako Halloween.
V tykvi mi straší.
Asi budu blejt.
Vykouříš mu ho? Trochu to tak vypadá.
Odpal, Max.
Trhni si, Marcusi.
Můžu s tebou mluvit?
- Ne, díky. - Já vím.
Jen jsem ti chtěla říct,
že jsem viděla Sophii v Blue Farm Cafe.
Cože?
Měla tam rande s klukem.
- Chtěla jsem ti to říct první. - Jdi do hajzlu.
- To je ubohý i na tvoje poměry. - Ale, Max, já…
Prosím, nech mě být.
Vypustíme odpoledku a jdeme si zahulit?
Jo.
Máš to tu fakt hezký.
Myslíš můj pokoj?
Tak jo.
Super.
Jako kdo bys chtěla vypadat, kdyby sis mohla vybrat?
Nevím. Jako Willow Smithová.
- Co ty? - Hailey Bieberová.
Je to bohyně.
Pokládám za výsadu, že můžu žít ve stejný době jako ona.
Máš recht.
- Díky. - Jo.
Vykouřit, vzít si, zabít.
Jordan, Press, Brodie.
Teď ty.
- Teď ty. - To je hnus.
Tak jo.
- Vykouřila bych Brodieho. - No jasně.
- Zabila bych Presse. - No jasně.
A vzala bych si Jordana.
Vzala bych si Jordana!
Ty jsi zásobená jako supermarket.
Snažím se co nejmíň opouštět tyhle čtyři zdi, kámo.
S mámou je to poslední dobou fakt na palici.
Je tu podivný ticho.
To je mi líto.
Nemůžeš za to ty, ale táta, protože odešel.
Jo, ale je to na prd a já to chápu.
Jo.
Nejspíš to skončí tak, že vykouřím pár kluků.
A bude to jeho vina, protože mi vyrobil mindrák.
Což mi připomíná…
ty jako reálně chodíš s Bakerem, viď?
- Že jo? - Myslím, že jo.
Hotová věc.
Povídáme si a často u mě přespává.
- To je skandál! - Ne.
- Je to jinak, než si myslíš. - A jak teda?
Ne, je to moc hezký. On je…
On je…
On se ti fakt líbí, co?
Jo.
Založíme dívčí kapelu jménem Mindrák z táty.
Můžeme najednou otěhotnět.
Jestli otěhotním, máma mě pošle na potrat.
To dítě si nechá, ale mě ne.
Jak by to asi vypadalo, kdybysme byly v tom?
Sexy.
Jsi fakt hezká, víš to?
To je fakt úlet, kámo, že tvoje máma byla teď těhotná.
V našem věku. Jen si to představ.
Jenže já s nikým nespím, protože jsou všichni debilové.
- A nechci nikoho pomlouvat… - Dělej, Abby, neser se s tím.
Maxine se chová jako…
- Řekni to. - …strašná kráva.
- Díky. Já vím. Máš pravdu. - Jako ale, ať už se, ty vole, probere.
Chápeš? Ať už se probere.
Norah mě fakt štve, protože jí na všechno kejvá.
Já vím. To je děs.
A mě štve Hunter, že hází vinu jen na mě.
Mě štve Press, protože je to takovej debilní sociopat.
- Mám z něj fakt strach. - Viď?
Ale ty taky, takže…
Ty máš strach ze mě?
To si piš. Stoprocentně.
Počkej, co to…
Ty máš strach, Millerová?
Už je ti líp?
Co myslíš?
Chceš udělat něco praštěnýho?
Jo. Myslím, že… Možná. O co jde?
Například teď z tebe mám strach.
Josh Spear. S ním byla Sophie na rande.
Podle platby přes Venmo.
- To je mi líto. - Já to prostě nechápu.
Jak mě mohla tak rychle vyměnit za něj?
Sotva jsme se rozešli. Připadám si jak blbka.
Určitě ji pustíš z hlavy dřív, než si myslíš.
To není moc velká podpora.
To není podpora?
Ginny Millerová. Abby Littmanová.
Vy jste byly za školou?
Pojďte se mnou.
Haló.
U telefonu.
Aha.
Jestli Ginny říká, že byla u zubaře,
proč voláte mně?
Naznačujete tím, že moje dcera lže?
Ne, to je v pořádku.
Rozumím. Jistě, že si to musíte ověřit.
Ano.
Díky moc. Nashle.
- Ahoj. - Ahoj.
Tady máš bundu.
Tak jdeme.
Ahojky.
Čau, mami.
Vím, že jsi poslední dobou na dně,
tak jsem ti koupila dárek.
A na tašce je navíc hezká holka.
Mami, ten je fakt hezkej.
Díky, mami.
Mám tě ráda.
Taky tě mám rada, holčičko.
Omlouvám se za tu přepadovku.
Ale Zach si hrál s Austinovou novou hrou
a Austin ji teď nemůže najít.
Promiň mi ten nepořádek. Neměla jsem čas na úklid
a psychicky jsem se zhroutila.
A teď musím najít jeho batoh.
Už vím.
Sakra, to je krutý. Já bych se nechala odpojit.
Bylo by to vysvobození, ale nemůžeme si hrát na Boha.
- Strašně se omlouvám. - Nemusíš.
A co je tohle?
A do hajzlu.
Do hajzlu.
Do hajzlu!
Rozesílali o tom e-mail. Nejspíš to šlohl.
Jistě se tetelíš blahem.
Ani trochu.
Vím, jak je těžké, když dítě přijde o tátu.
Austin měsíc nemluvil, když zatkli jeho otce.
Chtěla jsem říct, že mu jeho táta domluví, ale…
to říct nemůžu, co?
My matky musíme držet spolu, ne?
Jo, jasně.
Nejsem monstrum, Cynthie.
Dobře, to jsem jako přehlídla.
Mám návrh.
Vrátím tu knížku do klubu.
Řeknu, že ji někdo anonymně nechal na radnici.
- Zachovo jméno nemusí padnout. - To bys udělala?
No ovšem.
A ty třeba můžeš udělat nějakou maličkost zas pro mě.
Jíst se smí jen v pauze.
Jsi zhulená?
- Ne. - Jsi úplně na plech.
Co se to s tebou děje?
Jsem v pohodě.
Ty máš další rande?
Jauvajs. Drsnej Joe.
Jsem na plech. Jo.
Marcus má na tebe silnej vliv.
Nebo mám já silnej vliv na něj.
Smím se tě na něco zeptat?
Co se stalo mezi tebou a Hunterem?
Protože na zkoušce byl fakt hodně skleslej.
Proč? Co říkal?
Napsal písničku.
Jen to ne.
Je blbý, když s někým chodíš,
a jsi do něj zamilovaná víc než on do tebe.
Já byla do Huntera zamilovaná.
Ale do Marcuse mnohem víc.
Promiň.
Chápu, proč je Hunter naštvanej.
Jo, já jsem ta mrcha, co podvedla dokonalýho Huntera.
Jsem bestie, jsem zlá. Nenávidět Ginny je trend.
Nemohla jsem za to jen já. On není úplně bez viny.
Promiň mi ten výlev. Já jen…
Teď je toho na mě nějak moc, víš?
A nemůžu nikomu říct, co se mi děje,
dokonce ani své terapeutce.
Mimochodem, chodím na terapii.
Ani nevím, proč ti to říkám. Jsem úplně na plech.
Myslím, že nejsi zlá.
Díky.
Povedlo se. Jsme v Sousedském klubu.
Vážně?
I když ti Cynthia dala takovej kartáč?
Změnila názor. Chudinka, má to teď moc těžký.
A smím vědět, jak se ti to povedlo?
To je fuk.
Jako obvykle jsi dosáhla svého.
- Určitě z toho máš radost, ne? - Ohromnou.
Nic nemá chybu.
Co ty vlasy?
Líbí?
Hrůza.
Pardon, slečno, ne tak rychle.
Dneska jsem ti dělala křoví, nemáš zač.
Kdes byla? Vím, že u zubaře ne.
Kouřila jsem trávu a byla za školou. To chceš slyšet?
Jo, to jsem si přesně přála.
Chceš u toho mít i Paula?
Mám hotovo, můžu jít.
Paul si mě bere. Může slyšet všechno.
Víš to jistě? Úplně všechno?
Jdi do svého pokoje.
- Okamžitě. - Proč?
Jsme přece šťastná rodina. Ty, já, Paul, Austin, Mary.
Kdo je Mary?
Počkej…
Jak se z někoho stane svině?
Svině?
Jo.
Asi má touhu dělat sviňárny.
A co když ty věci dělá, protože si myslí, že to jinak nejde?
Myslím, že máloco má jasný znamínko plus nebo minus.
Obvykle je to něco mezi.
A co když je to nepopiratelné svinstvo?
Dá se to nějak vykoupit?
Asi potřebuju detaily.
Jde o moji mámu.
Provedla pár opravdu příšerných…
Ani to nedokážu říct.
Prostě si představ to nejhorší.
Ona někoho zavraždila?
Aha.
Sakra.
Něco se změnilo.
Je to čiré zlo a temnota
a teď je to tu s námi v téhle místnosti.
Ne. Neblázni.
Je to moje matka.
Žena, která mě porodila, provedla tuhle…
tuhle strašlivou věc a…
- Kdo další o tom ví? - Já nevím.
Jeden detektiv, soukromý vyšetřovatel.
Koho zabila?
- Kristepane. - Co je?
Koho zabila? Copak je to normální otázka?
Ne, to není normální.
Nechápu, jak můžeš být tak v klidu. Děsí mě to.
Jak můžeš být tak v klidu po tom, co jsem ti řekla?
U tvý mámy mě už máloco překvapí.
- Ona je… - Psychopatka.
Živel.
Smete všechno, co jí přijde do cesty.
Tohle má docela logiku.
Nic nemá logiku! Děláš si srandu?
- Vůbec nic nemá logiku. - Dýchej.
Jsem taky taková?
Jsem taky živel?
Jsi?
Já nevím.
Koho zabila?
Mého otčíma.
Byl to fér chlap?
Ani moc ne.
Tak co, no.
Cože?
Tak co, no?
Takže je to v pohodě? Nejsi fér chlap, takže jdeš pod drn?
Chováš se, jako bys chtěla, abych se na tebe naštval.
Tys to neudělala.
Ne, ale vím o tom a mám pocit, jako bych to udělala.
Jak to provedla?
Jedem.
- Hustý. - Marcusi!
Ty vole, nemůžu…
Nemůžu pobrat, že tvoje máma někoho zabila.
Jo.
Počkej.
- Co to… Co to děláš? - Já nechci přemýšlet.
Počkej, ne. Ne.
No tak.
- Zapomeň na to. Musím jít. - Ale no tak.
- Ginny, stůj. - Nech mě…
- Marcusi… - Stůj.
Jaké to asi je…
když ti vyjde z plic vzduch.
A ty víš, že je to tvůj poslední dech.
No tak.
Pojď sem.
Marcusi, nesmíš to nikomu říct. Myslím to vážně.
Neřeknu.
Pojď sem.
To bude dobrý.
Nechci být jako ona.
Nechci být živel.
Proč jsi to udělala, mami?
Neptej se na věci, na které nechceš znát odpověď.
Musím to vědět.
Kvůli tobě.
Kvůli sobě.
Kvůli svojí rodině.
Nedělalo se mi to lehce.
Jsem pyšná na to, kam jsem nás dostala, i když ne na to, jak.
Nikdy jsem neřekla, že jsem světice.
Jsi moje máma.
Potřebuju věřit, že jsi světice.
To by bylo hezký, co?
Kdyby to bylo tak jednoduchý.
Proč jsem to udělala?
Nevím, jestli jsem někdy měla jinou možnost.
Nemusela jsi vraždit.
Nevraždit je vždycky možnost.
Máš vůbec výčitky svědomí?
Mě nikdo nechránil, Ginny.
Nikdo.
Netušíš, jaké máš štěstí, že mě máš. Vraždila bych pro tebe.
Pro tebe bych to fakt udělala.
Nech si to doklapnout.
To není maličkost.
A možná se mýlím a možná jsem hrozná
a možná jsem mrcha a za nic nestojím.
Fajn, tak za nic nestojím.
Ale ty ano.
A bylo na mně, abys to pochopila.
A já to udělala. Ať se ti to líbí nebo ne.
Vzala jsem všechnu tu temnotu a spolkla ji.
Stala jsem se temnotou jako podělanej Bane.
Jasný?
Abys ty, moje dcera, mohla žít dobrý život.
Ochránila jsem tě. Ta ruka se nezastaví na stehně
a já jsem si celé dětství přála, aby ji máma zastavila.
Mám v sobě spoustu démonů. Spoustu nočních můr z minulosti.
A měla jsem na výběr.
Mohla bych žít v minulosti, utápět se v ní,
vnímat ji každý den, být v ní.
Ale ty musíš žít pro budoucnost, protože minulost tě sežere.
Život nemusí být takové peklo.
Vy s Austinem jste moje budoucnost.
Žiju jen pro vás.
Když mi vyšel pozitivně těhotenský test…
Bylo mi teprve 15. Byla jsem mladší než teď ty.
A pak ten proužek na záchodě na odpočivadle v Georgii zrůžověl
a všechno se změnilo.
Vyšla jsem ven a uviděla jsem skupinu dětí. Byly veselé.
Vůbec nic je netrápilo.
Byly hezky oblečené, usmívaly se,
byly milované.
Bylo vidět, že jsou milované, že je o ně postaráno.
Byly v mém věku, ale byly milované a já ne.
Tehdy jsem se rozhodla, že nikdy nebudeš jako já,
že budeš jako oni.
A věděla jsem, že udělám cokoliv, abych toho dosáhla.
Trvalo to dlouho a nebylo to snadné, ale dokázala jsem to.
Posadila jsem tě do autobusu s těmi dětmi.
Můžeš mě nenávidět,
můžeš si myslet, že jsem ta nejhorší matka na světě,
ale jedeš tím autobusem.
Jinak to nešlo a udělala bych to znovu.
Nemám výčitky.
Všechno, co dělám, je pro tebe a tvého bratra.
I když mi nevěříš, tak tomuhle věř.
A tvoje vlasy se mi moc líbí.
Díky, mami.
Pojď sem.
Nesmíš to nikomu říct.
To víš, ne? Slib mi to.
Slibuju.
Já a ty proti celému světu, ne?
Mami, jestli už sis tu moji hru užila, vrátíš mi ji?
Důvěra je ošidná věc,
protože na ni musí být dva.
Teď jsme v tom spolu.
Překlad titulků: Petr Putna