СЕРІАЛ NETFLIX
Я запізнюся. Зустріч у школі Остіна.
Добре, до зустрічі.
У що ти граєш, дівчинко?
-Що? -Не роби цього.
-Чого не робити? -Вірджиніє, це для тебе гра?
Це гра, мамо? Ні, це не гра.
-Тут ніхто не грає в ігри, крім тебе. -Чого саме ти від мене хочеш?
Тобі треба подорослішати, добре? Подорослішай.
Боже, я така зла, що можу…
Убити мене?
Остіне, ходімо!
Дивно усвідомлювати, що все твоє життя було брехнею.
ОСТІН МІЛЛЕР
Єдине, чому можна довіряти — не можна довіряти нікому.
Окрім мене.
Я завжди буду поруч.
Ну ж бо, бери куртку.
Довіра — кумедна річ.
Нею легко зловживати.
А зрада залишає металічний присмак.
Остін хороший учень,
та він відстає з кількох предметів.
Знаю, він багато переїжджає, може, це причина.
Він розумний.
Він швидко вчиться.
Справа не лише в цьому.
У нього були ознаки тривоги?
Тривоги?
Йому дев'ять.
Я хотіла б, щоб консультант зустрівся з ним,
й оцінив його для можливого плану 504.
Ні, Остіну це не потрібно, що б це не було.
Усе добре. Якщо відстає, ми будемо старанно вчитися вдома.
-Я про це подбаю. -Пані Міллер…
Даруйте, що перебиваю.
Віддай. Негайно.
Він сказав, що взяв його з куточка для роздумів.
-Знайшла в рюкзаку. -Вона змусила мене сидіти там вічно.
Це було 15 хвилин, Заку,
щоб подумав чому не можна казати «клята паскуда».
Тіффані Гріффін клята паскуда.
Мені дуже шкода.
Йому зараз так важко з усім.
-Я розумію. -Ні, це не так.
Не звинувачуй тата.
Заку, не можна брати те, що тобі не належить.
-Ви зайняті, я просто піду. -Ні. Просто…
Дякую. Дякую за це.
Що таке «План 504»?
Підслуховуєш? Ти справді мій син.
СТАРША ШКОЛА ВЕЛЛСБЕРІ ДІМ ВЕЛЛСБЕРСЬКИХ ТИГРІВ
Хантере.
Привіт.
Дякую.
Так, без проблем.
Це мій заклятий ворог?
Так, нічого такого.
Усе гаразд?
-Що це було? -Нічого.
Що?
-Побачимося пізніше? -У мене психотерапія.
Мені треба йти. До зустрічі.
Народ, Софі така щаслива.
Ненавиджу це.
«Будьте добрими, це безплатно».
Так, ти була дуже доброю, коли вирвала моє серце.
Не видалила наші фото. Як думаєте, чому?
Вона тебе любить, сумує і хоче знову бути разом.
Справді?
Ні.
Чудово.
Бо я граю злу, ненависну відьму в мюзиклі.
А це дуже не схоже на мене в повсякденному житті.
Навіщо ти їх носиш?
У них немає скла.
Ти дивний.
Що? Заку, ти тепер його друг?
Замовкни.
Заку?
Схоже, це не пов'язано з роботою.
-Привіт. -Привіт.
Усе гаразд?
Так. Дивлюся на сукні.
-Сукні, які не вписуються у наш бюджет. -Так, треба поговорити про бюджет.
-А що з ним? -Ненавиджу його.
На жаль, міледі, я лише скромний державний службовець,
тож треба думати скромніше.
Думай інтимно.
А твої батьки? Що вони подарують нам на весілля?
Не весілля, до якого ти ведеш.
Джорджіє, ми про це говорили. Я не беру грошей у батьків.
Ніколи не брав, і не візьму.
Хто платив за твій коледж?
Нагадай, чий акаунт на Netflix.
Джорджіє.
Вибач, просто кажу, якщо хтось має гроші і хоче дати їх тобі, це не твоя справа.
Має рацію. Весілля лиш раз.
Хіба що двічі одружишся до 30, як волоцюга.
Це проєкт довгострокового фінансового плану, що я просив?
Підсумок такий, що Веллсбері дуже дорогий.
Ми це знали.
Схоже, Синтія не помилялася. Більша частина бюджету йде на школи.
-Який бюджет школи? -Вісімдесят дев'ять мільйонів доларів.
Господи.
-Що думаєте? -Боже, Джесс, мені подобається.
-То вже відомо, хто буде в лімузині? -Дерек сказав, що буде «Хаммер».
-Не може бути. -Боже.
-Не може бути. -Я так схвильована!
Гарно.
Обожнюю цей колір.
-Дякую. -Шукаєш щось на випускний?
Мамо.
Можна мені, будь ласка, цю сумочку?
Мамо?
На останній сесії я почула про дитинство й що привело тебе сюди.
Це була верхівка айсберга дитинства.
Ти казала, що виросла в бідності.
Тобі здавалося, що про тебе не дбають?
Ні. Усе було не так.
Джорджія дбала про нас.
Просто її методи були сумнівними.
Як це пов'язано з тим, що я ранила себе?
Треба ідентифікувати твої тригери.
Поговорімо про останній раз, коли ти ранила себе.
День подяки.
Добре. Що тоді відбувалося?
Пам'ятаєш, що відчувала на День подяки?
Ні.
Я відчуваю, що ти сердишся.
Справді? Докторський ступінь дається взнаки.
Вибачте.
Треба з'ясувати, як нам працювати, щоб я могла допомогти тобі допомогти собі.
Тобто я маю вам довіряти?
Це для тебе проблема? Здається, що так.
А люди не через це приходять на психотерапію?
Чому ти прийшла на психотерапію?
Щоб вилікуватися
і не шкодити собі.
Дякую.
Я хочу, щоб ти спробувала робити це.
Резинка є відволікаючим фактором.
Коли захочеш нашкодити собі,
лясни резинкою, щоб відволіктися, забутися.
А тоді, коли будеш у безпеці, запиши свої почуття у зошит.
І якщо ти подумаєш, що зараз нашкодиш собі,
хочу, щоб ти подзвонила.
Зможеш це зробити?
Мені потрібно знати, що ти спробуєш.
У цьому не буде сенсу, якщо не скористаєшся.
Я спробую.
Джинні, добре, що ти сердишся.
Ти дозволяєш собі відчувати.
Слідкуй за своїми тригерами.
Я нічого не бачу.
Ти не бачиш? Це безглуздо.
Добре.
Ти мені довіряєш? Гаразд.
Вибачте, схоже, моя дочка взяла це.
Я не помітила.
Усе добре.
Знав, що в будинку Едіта Вортона проводять весілля?
Гора.
Хіба це не романтично?
Не думав, що ти фанатка Едіта Вортона.
Жінки з «Міського клубу» були там на весіллях.
-Вони про це говорили. -Зрозуміло.
Шкода, що ти не потрапила до «Міського клубу».
-Знаю, що ти цього хотіла. -Це ще не кінець.
Не хочу знати, що це означає.
А як щодо сараю?
-Сарай? -Так, чарівний, сільський сарай.
-Сарай для свиней? -Ні, не для свиней. Ні.
Мій друг з дружиною знайшли сарай у Мені,
там одружилися, і там було чудово.
-Я люблю свиней. -Роби домашнє завдання.
Я не хочу, щоб мене викликали на «розмови».
-Що це? -Це для Остіна.
Овва, круто.
Поле, ти підкупив його?
Що? Ні, це не я придбав.
Обожнюю цю гру.
Привіт, мамо. Заходь.
-Копирсалася в моїй сумочці? -Ти використала ім'я Остіна.
-Подумала, що йому теж треба щось купити. -Це була необхідність.
Подобається тут? Подобається будинок? Ми мало його не втратили.
Чому кредитка досі в тебе?
Мій кредитний бал — 315. Що на це скажеш?
Ти вважаєш себе розумною, та ти граєшся з вогнем.
Я тебе не боюся.
Боїшся мене?
Я боюся тебе.
Тобі не можна довіряти.
-Що це було? -Що ти чув?
Нічого. Чув, як грюкнули двері. Ви сварилися?
Ні, нічого такого.
Добре.
-Багато чого нічого такого. -Що це означає?
Просто
важко вдавати, що з тобою нічого не відбувається.
Тобі важко, так?
Якщо тобі так важко, то чому б тобі не піти?
-Що ти робиш? -Я нічого не роблю.
Ти приходиш і лізеш у мої проблеми, чесно кажучи, це дратує.
Так, я пішов.
Ліцензія на майданчик для піклболу. Принесла особисто.
Це так захоплює.
Це чудово.
-Дякую. -Звісно.
Пол погодився на гору?
Знаю, після Синтії це може бути ризиковано, та я подумала…
Нічого особистого, Джорджіє. Це просто процес.
Є список очікування.
Крім того, у мене невелика криза.
Книга віршів Емілі Дікінсон зникла.
Що?
Просто зникла. Посеред ночі хтось зламав замок.
Який жах. Хто міг це зробити?
Я сподіваюся, що це не наш учасник, але…
Може, хтось пожартував.
Історичне суспільство забирає все, що ми брали в борг.
Це жахливо.
На кону репутація всього клубу.
Упевнена, що все знайдеться.
Гей, усе добре?
Усе гаразд.
Поміняємося?
-Привіт. -Привіт, Падмо.
Можна лате з солоною карамеллю?
-Брейшо… -Привіт, народ.
-Привіт. -Привіт.
Привіт.
-Що таке? -Тільки все.
Прийшли фото для спектаклю.
Я схожа на Milk Dud.
-Усе не так погано. -Справа не в цьому. Що казала Бейонсе?
-Не можна чорних дівчат на синій фон. -Крапка.
Безсоромна зухвалість.
Гляньте, що зробили з Брайоном.
Однаково гарний.
Принаймні, ви схожі.
Які плани на вечір?
Повільно помирати.
У мене є ідея.
Тут дуже смачно.
Тут гарно. Це не «Сарабет».
-Ось це. -Привіт.
Привіт, Джинні.
Що замовите?
Можна картоплю фрі?
-Так, я швидко. -Круто.
Гей, чому так похмуро, що таке?
-Нічого. -Нічого.
Парочка грінчів.
Так.
Як пройшла репетиція?
Що ж, мій персонаж — зла, потворна відьма.
Одна з моїх реплік дослівно звучить так: «Мої щелепи тремтять від злості».
О, це весело.
Мамо, це трагічно.
Немає маленьких ролей, є маленькі актори.
Тату, це огидно.
Я хотіла бути в головній ролі, бути гарячою і, можливо, повернути Софі.
Тобі треба забути Софі.
Мамо, це найнетактовніше, що ти могла мені сказати.
Я любила її, і я не можу просто її забути.
Це наче я б просила тебе забути тата.
Це не зовсім як забути тата. Сподіваюся.
Ви такі злі.
-У мене розбите серце, і я плачу щоночі. -Я не чую, як ти плачеш.
Бо надто зайнятий мастурбацією!
А з тобою що?
Глобальне потепління.
-Привіт. -Барвінок, лаванда чи будяк?
Останнє звучить дивно еротично, мені подобається.
Ще раз?
Обираю кольори на весілля.
Я просто хотіла знати, чи ти прийдеш.
Персику…
Я знаю.
Не думаю, що зможу.
Так, я розумію. Я просто…
Дивно, що вважаю тебе одним з небагатьох друзів?
Ні. Ні, це не дивно.
Ти багато для мене значиш. Ти знаєш. Я люблю тебе. Я завжди тебе любитиму.
Так. Я теж.
Як весело.
Саме тому я не можу бути там.
Так,
У мене немає сім'ї. Лише ти.
Будяк.
-Так, гадаєш? -Однозначно.
Довірся фотографу.
-Добре, тепер визначимося з сервуванням. -Я намагаюся поставитися з розумінням.
Гаразд, добре.
Ніяких розмов про весілля. Лише виховання. До речі, твоя донька — демон.
Що ж, Вельзевул і Брейша щойно приїхали, тож я маю йти.
Джинні там?
Хто така Брейша?
Алло?
Дякую, пане Міллер. Це за межею дивовижного.
Гей, без проблем.
-Ти в хороших руках. Мій тато найкращий. -Очевидно.
Де зроблено це фото?
Під час останньої поїздки до Індії для National Geographic.
О, звичайна справа.
-То де ти ще бував? -Скрізь.
О так. Найнебезпечніше з місць.
Від Гімалаїв до байкерських барів Джорджії.
Гаразд, тату, залиш це для книги.
Гаразд, уперед.
Гаразд.
Гей, роби те, що здається природним.
Підніми плечі,
а тепер опусти їх.
Дихай.
Забудь про радість.
Витріщайся на мене.
Ти мене ненавидиш. Гаразд.
Гаразд, тепер твоя нога зламана, і тобі боляче
та наче милий біль, як образливий біль.
Так.
Джинні, іди туди.
-Що? -Джинні, йди сюди.
Добре.
Добре. Так.
Джинні, ходи сюди.
Боже мій.
Вона всюди. Вона переслідує мене.
Вона має неймовірний вигляд.
Вони обидві.
Не варто було дивитися на неї сьогодні.
Не треба було.
-Що? -Спазми.
І ти в білому?
Я знаю. Не нагадуй.
-Хочеш знеболювальне? -Ні.
Або намордник.
Милий, я не можу дістати.
Пресс, ти б не витримав менструацію.
Гаразд, готові?
-Гадаю. -Так, починаємо.
Пам'ятай про важкі часи, які ми пережили
Озираючись назад, вони не здаються такими поганими
Та навіть так
Я хочу, щоб ти знала
Я ні про що не шкодую
Бо ми були лише дітьми Відтоді, як познайомилися
Якби я міг говорити
Я б сказав
Що ти мені не підходиш
А кохання — отрута, Від якої немає ліків
Тому я йду, бо більше не можу
Я втечу у відкриту долину
Бо я не можу знайти причину, Щоб залишитись
Якщо я залишуся, Це буде наче дитяча гра
Хантере, друже, усе добре?
Що?
Це не про когось.
Ні. Народ, ну ж бо, оплески для гурту.
Чудова робота! Так!
-Чудова пісня! -Милий, молодець.
-Це сумна, але чудова пісня. -Так.
Джордане, чувак, недбалий приспів.
Собако, я зараз дуже накурений.
Я…
Мила, хочеш і ти? Це може допомогти при спазмах.
Гей, наскільки треба накуритися, щоб більше ніколи ні про що не думати?
Це було особливо. Дякую.
Не хвилюйся.
Радий бачити, що ти розширюєш коло друзів.
Це код «нарешті заводиш чорних друзів»?
То як справи з докторкою Лілі?
Хоче, щоб я писала про почуття у щоденнику.
Що мені писати?
«Ти там, Боже? Це я, Джинні.
Милий щоденнику, сьогодні я хочу спалити себе».
Як щодо поезії? Тобі сподобалося писати вірш для конкурсу.
-Так, я не перемогла. -Так, бо психотерапія — це перемога.
Вірш, який ти написала, був гарним, від щирого серця.
Чому не спробувати?
Милий щоденнику, сьогодні я хочу згоріти
Коли, коли перестане боліти?
Боже, вона зцілилася. Це диво.
Дякую, Боже. Дякую, Фройде. Дякую, Амандо Горман.
Ця посмішка.
Приємно бачити твою посмішку.
Дякую, що не сказав мамі.
Усе добре, поки ти в безпеці й здорова.
-УЖЕ НЕНАВИДЖУ ЦЕЙ ДЕНЬ -І ТОБІ ДОБРОГО РАНКУ
ХОТІЛА Б Я ТОБІ СКАЗАТИ
Джинні, музику тихіше!
Не змушуй мене заходити.
Це сумно.
-У тебе тут обід? -Ні, у мене хімія.
-Я не хочу говорити. -Добренько.
Вибач.
-Що? -Вибач.
-Що? -Добре, гаразд.
-Що ти пишеш? -Поезію.
-Сказала це вголос, і ненавиджу це. -Чому? Поезія крута.
Можна послухати?
Вірш?
Так.
Добре.
Скажи слово, будь-яке слово.
Різдво.
-Різдво? -Так.
Ні з чим не римується.
-Вірші не мусять римуватися. -Знаю.
Різдво.
Різдво схоже на Хелловін
Мене переслідують
-Мені подобається. -Замовкни, я думаю.
Різдво схоже на Хелловін
Мене переслідують
У повітрі пил, немає сил
Я крокодил
Бачиш, римується. Так?
Важко, коли поруч тебе немає
Сенсу ніщо не має
Ти повернешся?
Я все заперечую Чи просто в голові нічого немає?
У повітрі тремтіння, пил
Я ідіотка? Так
Та все пошкоджено безповоротно?
Чорт.
Я вперто застигла на місці Не бажаючи на волю вириватися
Не бажаючи покидати те місце, Де ти колись хотів прокидатися
І якщо схочеш усе виправити Щоб мав куди повертатися
Та ти не повернешся
Не після тієї ночі
Не після тієї сварки
Я повернуся. Я повернувся.
Ні, це не про тебе. Це просто вірш.
-Гаразд. -Тож…
Різдво схоже на Хелловін
Мене переслідують
Це огидно.
Ти йому відсмокчеш? Схоже, ти йому відсмокчеш.
-Відчепися, Макс. -Пішов ти.
Можна поговорити?
-Ні, дякую. -Я знаю.
Я просто хотіла сказати,
що в «Блакитній фермі» бачила Софі.
-Що? -Вона була на побаченні з хлопцем.
-Хотіла, щоб ти почула це від мене… -Пішла ти.
-Надто низько, навіть для тебе. -Ні, Макс, я не…
Ні, дай мені спокій.
Хочеш пропустити урок і курити траву?
Так.
Тут дуже мило.
У моїй кімнаті?
Добре.
Так.
Якби могла, на кого б хотіла бути схожою?
Не знаю. На Віллоу Сміт.
-А ти? -На Гейлі Бібер, легко.
Вона королева.
Існувати з нею в одному часі — привілей.
Так.
-Дякую. -Так.
Відсмоктати, одружитися, убити.
Джордан, Пресс, Броді.
Зроби це.
-Зроби це. -Це огидно.
Добре.
-Я б відсмоктала в Броді. -Так.
-Я б убила Пресса. -Так.
Я б вийшла за Джордана.
Що? Джордан. Я б вийшла за Джордана.
У тебе там наче 7-Eleven.
Я намагаюся не залишати цих чотирьох стін.
Мама така дивна останні кілька днів.
Якось на диво тихо.
-Вибач. -Це не твоя провина. Тато винен, що пішов.
Так, але це відстій, і я це розумію.
Так.
Ну, я, напевно, закінчу тим, що відсмокчу в багатьох хлопців.
Він винен, що в мене проблеми з татком.
До речі про це…
ти зараз з Бейкером, так?
-Так? -Так, думаю так.
Однозначно.
Ми розмовляємо, і він часто ночує в мене.
-Скандально! -Ні.
-Ні, усе не так. -Що ти маєш на увазі?
Ні, це приємно. Приємно. Він…
Він…
Він тобі подобається?
Так.
Треба створити гурт «Проблеми з татком».
Можемо завагітніти разом.
Якби я завагітніла, мама б мене абортувала.
Дитину ні, а мене так.
Цікаво, як би ми виглядали, якби були вагітні.
Гаряче.
Ти дуже гарна, знаєш?
Мені так дико, що твоя мама зараз була вагітна.
У нашому віці. Це могли бути ми,
та в мене немає сексу, бо всі жахливі.
-Не хочу погано говорити чи щось таке… -Ні, Еббі, ну ж бо, говори. Кажи.
Максін така…
-Скажи це. -…скажена сучка.
-Дякую. Я знаю. Згодна. -Але просто переступи через себе.
Розумієш? Переступи через себе.
Ненавиджу, що Нора підігрує Макс.
Я знаю. Болить.
Ненавиджу Хантера, бо винить мене у всьому.
Ненавиджу Пресса за те, що він клятий соціопат.
-Він мене дуже лякає. -Що?
Але ти теж, тож…
Я тебе лякаю?
Дуже. Так, точно.
Гаразд, що ти…
Боїшся, Міллер?
Тобі краще?
Що скажеш?
Хочеш зробити щось божевільне?
Так. Думаю… Мабуть. А що?
Ось так ти мене лякаєш.
Джош Спір. Ось з ким Софі була на побаченні.
Я знайшла платіжку Venmo.
-Мені шкода, мила. -Я просто не розумію.
Як вона так швидко перемкнулася?
Ми нещодавно розійшлися. Почуваюся ідіоткою.
Ти забудеш її швидше, ніж думаєш.
Це не дуже підтримує.
Я не підтримую?
Джинні Міллер. Еббі Літтман.
Ви прогулювали заняття?
За мною.
Вітаю.
Це вона.
Добре.
Якщо Джинні каже, що була в стоматолога, чому дзвоните мені?
Ви натякаєте, що моя донька бреше?
Ні, нічого.
Я розумію. Ні, звісно, треба перевірити.
Гаразд.
Дуже дякую. Бувайте.
-Привіт. -Привіт.
Тримай.
Гаразд, ходімо.
Привіт.
Привіт, мамо.
Я знаю, що тобі останнім часом важко,
тож я купила тобі подарунок.
А на пакеті дуже гарна дівчина.
Мамо, це дуже мило.
Дякую, мамо.
Я люблю тебе.
Я теж тебе люблю, мила.
Вибач, що потурбувала.
Здається, Зак грав у нову гру Остіна, а тепер Остін не може її знайти.
Боже. Вибач за безлад. Не було часу прибирати,
і в мене психічний зрив.
Тепер я маю знайти рюкзак.
Так.
Це жорстоко. Я б хотіла, щоб хтось висмикнув штепсель.
Це було б милосердям, та ми тут не в Бога граємося.
-Мені дуже шкода. -Не треба.
Що це?
Чорт.
Чорт, чорт!
Мені надсилали листа про це. Він, мабуть, поцупив це.
-Тобі, мабуть, це подобається. -Ні, чесно, ні.
Я знаю, як важко дитині втратити тата.
Остін не розмовляв місяць після арешту тата.
Так, я хотіла сказати, що його тато з ним поговорить,
та я не можу це сказати, так?
Ми, мами, повинні триматися разом, добре?
Так, точно.
Я не монстр, Синтіє.
Гаразд, я проігнорую це.
Як щодо цього?
Я візьму книжку й віддам її клубу.
Скажу, що анонімно передали мерії.
-Про Зака нічого не скажемо. -Ти це зробиш?
Звісно.
І, може, ти можеш зробити дещо для мене.
Не їж, поки не на перерві.
Ти під кайфом?
-Ні. -Ти точно під кайфом.
Що з тобою відбувається?
Усе гаразд.
У тебе ще одне побачення?
Боже. Суворий Джо.
Я під кайфом. Так.
Маркус впливає на тебе.
Може, це я впливаю на Маркуса.
Можна дещо запитати?
Що сталося між тобою і Хантером?
Бо на репетиції йому було дуже сумно.
Чому? Що він сказав?
Він написав пісню.
Лише не пісня.
Неприємно бути з кимось, хто любить не так сильно, як ти.
Мені подобався Хантер.
Просто Маркус більше подобався.
Вибач.
Я розумію, чому Хантер засмучений.
Так, знаєш, я така погана, зрадила ідеального Хантера.
Я лиходійка, я зла. О, так весело ненавидіти Джинні.
Це не лише через мене, розумієш? Він не безгрішний.
Вибач, що вивалюю це на тебе. Я…
Мені складно, розумієш?
Я навіть не можу поговорити про це все, навіть з психотерапевтом.
До речі, я ходжу на психотерапію.
Не знаю, навіщо я тобі це кажу. Я просто під кайфом.
Я не думаю, що ти зла.
Дякую.
Ну, я зробила це. Ми в «Міському клубі».
Справді?
Після того, як Синтія розгромила тебе?
Вона передумала. Бідолашна, переживає важкі часи.
І як ти це зробила?
Не зважай.
Як завжди, ти отримала бажане.
-Це зробить тебе щасливою, так? -Дуже щасливою.
Усе ідеально.
Твоє волосся.
Подобається?
Ні, це жахливо.
Даруйте, пані, не так швидко.
Я прикрила тебе сьогодні, дякую.
Де була? Знаю, ти не була в стоматолога.
Я курила траву й прогулювала уроки. Це ти хочеш почути?
Так, це моя мрія.
Точно хочеш, щоб Пол чув це?
Я закінчив. Можу піти.
Пол одружується зі мною. Він може чути все.
Ти впевнена? Усе?
Іди до своєї кімнати.
-Негайно. -Чому?
Ми всі така щаслива сім'я. Ти, я, Пол, Остін, Мері.
Хто така Мері?
Гей…
Що робить людину поганою?
-Людину поганою? -Так.
Мабуть, бажання робити щось погане.
А якщо вона це робить, але думає, що так треба?
Гадаю, рідко буває так, щоб все однозначно добре чи погано.
Зазвичай це щось посередині.
А якщо це щось беззаперечно жахливе? За це є якась спокута?
Мені потрібні деталі.
Це щодо мами.
Вона зробила дещо справді погане.
Навіть не можу вимовити.
-Подумай про найгірше, що можна зробити. -Вона що когось вбила?
Добре.
Чорт.
Щось щойно змінилося.
Знаю, це так погано й негативно,
і тепер це щось є в кімнаті з нами.
Ні. Облиш.
Це моя мама.
Це та жінка, яка народила мене, і вона зробила
ці жахливі речі, і…
-Хто ще про це знає? -Я не знаю.
Один детектив, приватний детектив.
Кого вона вбила?
-Господи. -Що?
Кого вона вбила? Це нормальне питання?
Ні, ненормальне.
Мені не подобається, який ти спокійний. Мене це лякає.
Як можеш бути таким спокійним після того, що я розповіла?
Я не здивований щодо твоєї мами.
-Вона… -Псих.
Сила.
Усе, що стоїть на її шляху, вона знищує. Це має сенс.
Ні, це все немає сенсу. Жартуєш?
-Нічого не має сенсу. -Гей, дихай.
Я така сама?
Я сила?
Ти як думаєш?
Не знаю.
Кого вона вбила?
Мого вітчима.
Він був хорошим?
Ні, не дуже.
Тоді добре.
Що?
Тоді добре?
Тож усе гаразд? Він поганий хлопець, тож час померти?
Ти поводишся так, ніби хочеш, щоб я розлютився.
Ти так не робила.
Ні, та я знаю про це, і здається, що я це зробила.
Як вона це зробила?
Отрута.
-Круто. -Маркусе.
Чорт. Не можу
повірити, що твоя мама когось убила.
Так.
Гей.
-Що ти… Що ти робиш? -Я просто… не хочу думати.
Гей, ні. Ні.
Облиш.
-Забудь. Мені треба йти. -Ні. Гей, припини.
-Джинні, зупинися. -Дай мені…
-Маркусе… -Зупинися.
Цікаво, що відчуваєш…
коли повітря виходить з легенів.
Коли знаєш, що це твій останній подих.
Ходи сюди.
Іди сюди.
Маркусе, нікому не кажи, добре? Я серйозно.
Не скажу.
Ходи сюди.
Усе гаразд.
Я не хочу бути як вона.
Я не хочу бути силою.
Навіщо ти це зробила?
Не став питань, на які не хочеш чути відповідь.
Я маю знати.
Заради тебе.
Заради себе.
Заради моєї сім'ї.
Це не було чимось легковажним.
Я не пишаюся тим, що зробила, та пишаюсь тим, що ми тут.
Я ніколи не казала, що я хороша.
Ти моя мама.
Я мушу вірити, що ти хороша людина.
Було б непогано, так?
Якби було так просто, так?
Хочеш знати, чому?
Не знаю, чи відчувала я, що є інший вихід.
Ти завжди могла не вбити.
Не вбивство — це варіант.
У тебе хоч є докори сумління?
Мене ніхто не захищав, Джинні.
Ніхто.
Тобі пощастило, що в тебе є я. Я б за тебе вбила.
Я буквально б за тебе вбила.
Зрозумій це.
Це не нічого.
І, може, я помиляюся, може, я жахлива,
може, я потворна й нічого не варта.
Добре, я нічого не варта.
Але ти варта.
І я хотіла, щоб ти отримала все.
І я це зробила. Подобається чи ні, але я це зробила.
Я взяла всю темряву і з'їла її.
Я стала нею, як клятий Бейн.
Добре?
Щоб ти, моя дочка, мала хороше життя.
Я захищала тебе. Рука не зупиняється на стегні,
і я все дитинство мріяла, щоб мама зупинила ту руку.
У мене багато демонів. У моєму минулому було багато кошмарів.
І в мене був вибір.
Я могла жити минулим, тонути в ньому,
відчувати його щодня, бути там.
Та треба жити заради майбутнього, бо минуле тебе з'їсть.
Життя — не просто пекло.
Ви з Остіном — моє майбутнє.
Ви — те, заради чого я живу.
Коли тест показав, що я вагітна…
Мені було 15. Я була молодша за тебе зараз.
А потім ця смужка стала рожевою у туалеті в Джорджії,
і все змінилося.
Я вийшла з туалету й побачила дітей. Вони були такі щасливі.
У них не було ніяких турбот.
На них був гарний одяг, вони посміхалися,
і їх любили.
Було видно, що цих дітей люблять, про них піклуються.
Вони були мого віку, але їх любили, а мене — ні.
І тоді я вирішила, що ти не будеш, як я,
ти будеш, як вони.
І я знала, що зроблю все, що завгодно, щоб це сталося.
Це було довго, нелегко, та я зробила це.
Я посадила тебе в автобус з тими дітьми.
Можеш ненавидіти,
вважати найгіршою матір'ю у світі, може, так і є, та я посадила тебе в автобус.
Я робила те, що мушу, і зробила б це знову.
Немає докорів сумління.
Усе, що я роблю, я роблю для тебе й твого брата.
Не віриш мені? Повір у це.
Мені подобається твоє волосся.
Дякую, мамо.
Іди сюди.
Але нікому не кажи.
Ти ж це знаєш? Обіцяй.
Обіцяю.
Ми з тобою проти всього світу, так?
Мамо, можеш уже віддати гру, яку ти позичала?
Довіра — складна річ.
Бо довіра йде в обидва боки.
Ми всі заодно.
Переклад субтитрів: Тарас Кунець