‎Întârzii. Merg la școala lui Austin.
‎Bine, ne vedem.
‎De-a ce te joci, fetițo?
‎- Ce? ‎- Nu face asta!
‎- Ce? ‎- Virginia, pentru tine e-un joc?
‎Dacă e un joc, mamă? Nu, nu e un joc.
‎Doar tu te joci aici.
‎Ce vrei de la mine de fapt?
‎Vreau să te maturizezi. Maturizează-te!
‎Sunt atât de furioasă, c-aș putea…
‎Să mă ucizi?
‎Austin, hai să plecăm!
‎E ciudat să-ți dai seama ‎că toată viața ta a fost o minciună.
‎Singurul lucru în care te poți încrede ‎e că nu te poți încrede în nimeni.
‎Cu excepția mea.
‎Îți voi fi alături mereu.
‎Hai, ia-ți geaca!
‎Încrederea e un lucru ciudat.
‎E tare ușor să abuzezi de ea.
‎Iar trădarea lasă un gust metalic.
‎GINNY ȘI GEORGIA
‎Mă bucur să-l am pe Austin în clasă,
‎dar are lacune la anumite materii.
‎Știu că s-a mutat des, ‎deci poate și de asta.
‎E deștept.
‎Va prinde repede ce nu știe.
‎Nu e doar asta.
‎A dat semne de anxietate?
‎Anxietate?
‎Are nouă ani.
‎Mi-ar plăcea ‎să-l vadă consilierul de orientare,
‎să-l evalueze pentru un Plan 504.
‎Nu, Austin nu are nevoie de ce-o fi ăla.
‎Se descurcă. Dacă a rămas în urmă, ‎învățăm mai mult acasă.
‎- Am eu grijă. ‎- Dră Miller…
‎Scuzați deranjul!
‎Dă-i-o înapoi. Imediat!
‎A zis c-a luat-o din colțul de reflecție.
‎I-am găsit-o în rucsac.
‎M-a lăsat o veșnicie acolo.
‎Au fost 15 minute, Zach,
‎să reflectezi ‎de ce nu spunem nimănui „mucos”.
‎Tiffany Griffin e o mucoasă.
‎Îmi pare rău.
‎Traversează o perioadă dificilă.
‎- Înțeleg. ‎- Ba nu.
‎Nu da vina pe tata!
‎Zach, nu luăm ce nu e al nostru!
‎- Aveți treabă. Eu o să… ‎- Nu. Doar…
‎Mulțumesc!
‎Ce e un Plan 504?
‎Te furișezi? Chiar ești al meu!
‎LICEUL WELLSBURY ‎CASA ECHIPEI WELLSBURY TIGERS
‎Hunter.
‎Bună!
‎Mulțumesc.
‎Da, pentru puțin.
‎Era dușmanca mea?
‎Da, a fost un fleac.
‎Ești bine?
‎- Despre ce era vorba? ‎- Nimic.
‎Ce?
‎- Ne vedem mai târziu? ‎- Nu pot, am terapie.
‎Plec. Ne vedem mai târziu.
‎Gașcă, Sophie pare atât de fericită!
‎Nu-mi place.
‎„Fiți de treabă, e gratis.”
‎Foarte de treabă, Sophie, ‎când mi-ai sfâșiat inima.
‎A păstrat pozele cu noi. Oare de ce?
‎Te iubește, îi lipsești ‎și vrea să vă împăcați.
‎Serios?
‎Nu.
‎Perfect.
‎Sunt vrăjitoarea malefică în musical.
‎Altfel decât în viața mea obișnuită.
‎De ce porți ăștia?
‎Nu au lentile.
‎Ce ciudat ești!
‎Ce? Zach, acum îi ești prieten?
‎Taci!
‎Zach?
‎ARTICOLE DE NUNTĂ
‎Nu pare a fi legat de muncă.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Te simți bine?
‎Da. Mă uit la rochii.
‎Rochii care ne depășesc cu mult bugetul.
‎Hai să vorbim despre buget!
‎- Ce e cu el? ‎- Îl urăsc.
‎Mă doare să-ți spun, milady, ‎sunt doar un funcționar public umil,
‎așa că trebuie să fii mai modestă.
‎Gândește-te la ceva intim!
‎Și părinții tăi?
‎Ce dar de nuntă ne fac?
‎Nu e nuntă, la care faci aluzie cu asta.
‎Georgia, doar am discutat. ‎Nu iau bani de la ai mei.
‎N-am luat și nici nu voi lua.
‎Cine ți-a plătit facultatea?
‎Amintește-mi ce cont Netflix avem!
‎Georgia…
‎Scuze, zic doar că, dacă cineva are bani
‎și vrea să ți-i dea, nu e problema ta.
‎Așa e. O dată te căsătorești!
‎Sau de două ori, până la 30 de ani, ‎ca o parașută.
‎Asta e ciorna planului financiar ‎pe care ți l-am cerut?
‎Pe scurt, Wellsbury e foarte scump.
‎Știam.
‎Cynthia nu s-a înșelat.
‎Mai tot bugetul merge la școli.
‎Care e bugetul școlii?
‎89.000.000 $.
‎Isuse!
‎- Ce zici? ‎- Doamne, Jess, îmi place asta!
‎Știm deja cine va fi în limuzină?
‎Derek cică ia un Hummer.
‎- Nu cred! ‎- Doamne!
‎- Nu cred! ‎- Abia aștept!
‎E drăguță.
‎Îmi place culoarea!
‎- Mersi. ‎- Și tu cumperi pentru bal?
‎Mamă!
‎Pot să iau poșeta asta, te rog frumos?
‎Mamă?
‎La ultima ședință am auzit de copilăria ta ‎și ce te-a adus aici.
‎A fost vârful aisbergului copilăriei.
‎Ai zis că ai crescut în sărăcie.
‎Ai simțit vreodată că nu erai îngrijită?
‎Nu. Nu a fost așa.
‎Georgia ne-a îngrijit.
‎Doar metodele ei erau îndoielnice.
‎Scuze, ce legătură au astea ‎cu automutilarea?
‎Vrem să aflăm factorii declanșatori.
‎Când s-a întâmplat ultima dată?
‎De Ziua Recunoștinței.
‎Bun. Și ce se petrecea atunci?
‎Ți-amintești ce simțeai atunci?
‎Nu.
‎Te simt furioasă.
‎Zău? Se vede că ai doctorat.
‎Scuze.
‎Trebuie să ne dăm seama cum colaborăm ‎ca să te pot ajuta să te ajuți.
‎Îmi ceri să mă încred în tine.
‎Ți-e greu s-o faci? Pare că da.
‎Nu-s obligată? De asta se vine la terapie.
‎Tu de ce ai venit?
‎Să mă fac bine.
‎Să nu îmi fac rău.
‎Mulțumesc.
‎Vreau să încerci aceste instrumente.
‎Elasticul e o diversiune.
‎Când îți vine să-ți faci rău,
‎plesnește-l ca să-ți abați atenția, ‎să depășești clipa.
‎Când a trecut pericolul, ‎notează-ți sentimentele în carnet.
‎Și, dacă ești sigură că o să-ți faci rău,
‎vreau să mă suni.
‎Ți se pare realizabil?
‎Vreau să-mi promiți că vei încerca!
‎Degeaba ți le dau dacă nu le folosești.
‎Le voi încerca.
‎Și, Ginny, e bine că ești furioasă.
‎Îți permiți să ai sentimente.
‎Fii atentă la factorii declanșatori!
‎Nu văd!
‎Nu vezi? Ce prostie!
‎Gata.
‎Ai încredere-n mine? Așa.
‎Scuze, pesemne a luat-o fiică-mea.
‎N-am fost pe fază.
‎Nu-i nimic.
‎Știai că se fac nunți ‎la casa lui Edith Wharton?
‎The Mount.
‎Nu e romantic?
‎Nu te credeam ‎o admiratoare a lui Edith Wharton.
‎Câteva femei din Clubul Cartierului ‎au fost la nunți acolo.
‎- Au povestit ce și cum. ‎- Înțeleg.
‎Apropo, îmi pare rău ‎că nu ai intrat în club.
‎- Știu că-ți doreai mult. ‎- Încă nu sunt scoasă din cărți.
‎Nu vreau să știu ce spui.
‎Ce zici de un hambar?
‎- Hambar? ‎- Da, un hambar fermecător, rustic.
‎- Hambar, adică porci? ‎- Nu, nu porci. Nu.
‎Amicul meu și nevastă-sa au găsit ‎un hambar în Maine
‎și s-au căsătorit acolo. A fost superb.
‎- Îmi plac porcii. ‎- Tu fă-ți temele!
‎Nu vreau să mă cheme la alte „discuții”.
‎- Ce e asta? ‎- E pentru Austin.
‎Mamă, ce tare!
‎Paul, mituiești băiatul?
‎Ce? Nu, nu-i de la mine.
‎Ador jocul ăsta.
‎Bună, mamă! Intră!
‎Mi-ai scotocit în poșetă?
‎Ai folosit numele lui Austin. ‎Ziceam să-i iasă și lui ceva.
‎Am făcut-o de nevoie.
‎Îți place aici? Îți place casa?
‎Că aproape am pierdut-o.
‎Dar de ce o mai ai?
‎Am scorul de credit 315. ‎Cum te-ai bunghit?
‎Te crezi isteață foc, ‎dar te joci cu focul.
‎Nu mi-e frică de tine.
‎Frică de mine?
‎Mie mi-e frică de tine!
‎Nu ești de încredere.
‎- Care-a fost faza? ‎- Ce-ai auzit?
‎Nimic. Doar ușa trântindu-se. ‎V-ați certat?
‎Nu, nu e nimic.
‎Mă rog.
‎- Se petrec multe nimicuri. ‎- Ce vrea să-nsemne asta?
‎Că…
‎Începe să-ți fie greu să te prefaci ‎că nu se petrece ceva cu tine.
‎Ți-e greu ție, nu?
‎Dacă-s așa dificilă, ‎de ce n-o întinzi de aici?
‎- Ce faci? ‎- Nu fac nimic.
‎Tot vii aici și-ți bagi nasul
‎și, sincer, mă enervezi.
‎Da, mă las păgubaș.
‎Aprobarea pentru terenul de ‎pickleball. ‎Adusă personal.
‎Fantastic!
‎E minunat.
‎- Mulțumesc. ‎- Cu plăcere.
‎Paul a optat pentru Mount?
‎Ascultă, știu că-s șanse mici ‎după Cynthia, dar mă gândeam…
‎Nu e nimic personal, Georgia. ‎Asta e procedura.
‎E o listă de așteptare.
‎Și am pe cap și o mică criză.
‎A dispărut cartea ‎cu poezii de Emily Dickinson.
‎Poftim?
‎A dispărut. ‎În toiul nopții, cineva a forțat broasca.
‎Vai, nu, groaznic! Cine ar face așa ceva?
‎Sper că nimeni din club, dar…
‎Poate e doar o farsă.
‎Societatea de istorie retrage ‎tot ce am împrumutat. Oribil!
‎E în joc reputația întregului club.
‎Precis o să apară.
‎Ești bine?
‎Da.
‎Facem schimb?
‎- Bună! ‎- Bună, Padma!
‎Îmi dai o ‎latte‎ cu caramel sărat?
‎- Bracia… ‎- Bună!
‎- Bună ! ‎- Salut, Ginny!
‎Bună!
‎- Ce e în neregulă? ‎- Totul.
‎Am primit pozele cu distribuția.
‎Parcă-s o bomboană cu lapte.
‎Nu arată chiar așa de rău.
‎Nu e asta. Ce a spus Beyoncé?
‎- Nu luminezi cu albastru fete de culoare. ‎- Punct!
‎Insolența albă.
‎Uite ce i-au făcut lui Bryon!
‎Arată bine totuși.
‎Măcar vă veți asorta.
‎Ce faci diseară?
‎Mor lent, cred.
‎Am o idee!
‎Au o mâncare grozavă.
‎E frumos aici. Nu e de lux.
‎- Asta. ‎- Bună!
‎Salut, Ginny!
‎Ce să v-aduc?
‎Ne dai niște cartofi dulci prăjiți?
‎- Da, mă întorc imediat. ‎- Super.
‎Ce-aveți de sunteți așa posomorâți?
‎- Nimic. ‎- Nimic.
‎Doi ciufuți.
‎Da.
‎Cum a fost repetiția?
‎Joc rolul vrăjitoarei diabolice și pocite.
‎Una din replicile mele efectiv spune: ‎„Îmi tremură fălcile de ciudă.”
‎E nostim!
‎Mamă, e tragic.
‎Nu există roluri mici, doar actori mici.
‎Tată, scârbos.
‎Voiam să fiu prima, să arăt sexy ‎și eventual s-o recâștig pe Sophie.
‎Trebuie să uiți de Sophie.
‎Mamă, e cel mai insensibil lucru ‎pe care mi-l puteai spune.
‎Am iubit-o și nu pot ‎pur și simplu s-o uit.
‎Ca și cum ți-aș zice să uiți de tata.
‎Nu e tocmai așa. Sper.
‎Sunteți meschini!
‎Am inima frântă ‎și plâng în fiecare noapte.
‎Eu nu te aud.
‎Fiindcă ești prea ocupat să ți-o freci!
‎Și ce te deranjează?
‎Încălzirea globală.
‎- Alo! ‎- Brebenoc, levănțică sau ciulin?
‎Ultimul sună erotic, dar îmi cam place.
‎Poftim?
‎Aleg culorile de nuntă.
‎Voiam să știu dacă vii.
‎Piersicuță…
‎Nu, știu.
‎Știu.
‎Nu cred că pot.
‎Da, înțeleg. Dar…
‎E ciudat să te cred ‎printre singurii mei prieteni?
‎Nu. Nu e ciudat.
‎Însemni mult pentru mine. Știi.
‎Te iubesc.
‎Te voi iubi mereu.
‎Da. Și eu.
‎Ce nostim pentru noi!
‎Exact de asta nu pot să vin.
‎Da, doar că…
‎Nu am nicio rudă, știi, iar ăla ești tu.
‎Ciulin.
‎- Da, crezi? ‎- Categoric.
‎Crede-l pe fotograf!
‎Bun, să decidem aranjarea mesei.
‎Încerc să fiu înțelegător.
‎Bine.
‎Nu mai vorbim de nuntă. Doar despre copii.
‎Știi, fiică-ta e-un demon!
‎Păi, tocmai au sosit Belzebut și Bracia, ‎deci trebuie să închid.
‎Ginny e acolo?
‎Stai… Cine e Bracia?
‎Alo?
‎Mulțumesc din suflet, domnule Miller. ‎Îmi întrece așteptările.
‎Pentru puțin.
‎- Ești pe mâini bune. Tata e cel mai bun. ‎- E clar.
‎Unde a fost făcută asta?
‎E pentru ‎National Geographic, ‎din ultima mea excursie în India.
‎Tare!
‎- Unde ați mai fost? ‎- Peste tot.
‎Da. În cele mai periculoase locuri.
‎Din Himalaya ‎la barurile motocicliștilor din Georgia.
‎Las-o pentru carte, tată.
‎Bine, să mergem.
‎Așa.
‎Fă orice îți vine la îndemână.
‎Ridică umerii,
‎acum lasă-i jos.
‎Respiră!
‎Uită că ai simțit bucurie.
‎Săgetează-mă cu privirea!
‎Mă urăști. Așa.
‎Acum ai piciorul rupt și doare,
‎dar e o durere plăcută, ‎o durere îmbufnată.
‎Da.
‎Treci acolo!
‎- Ce? ‎- Ginny, vino aici, te rog.
‎Bun așa.
‎Bine. Da.
‎Ginny, vino!
‎Doamne sfinte!
‎E peste tot. Mă bântuie.
‎Măi să… Arată fenomenal!
‎Amândouă.
‎Nu trebuia s-o văd arătând așa bine.
‎Nu trebuia să o văd.
‎- Ce ai? ‎- Crampe.
‎Și-ai venit în alb?
‎Știu, nu-mi reaminti!
‎- Vrei un Advil sau ceva? ‎- Nu.
‎Sau o botniță.
‎Iubitule, n-ajung la el.
‎Press, n-ai făcut față la ciclu.
‎Bun, gata?
‎- Așa cred. ‎- Bun, să-ncepem!
‎Amintește-ți ce criză am avut
‎Nu pare așa rea acum că a trecut
‎Dar chiar și așa
‎Vreau să știi
‎Nu regret nimic din ce am făcut
‎Suntem doar niște copii ‎Din clipa în care ne-am cunoscut
‎Și de-aș putea să vorbesc
‎Ți-aș spune asta
‎Că nu ești bună pentru mine
‎Și că iubirea-i o otravă ‎Pentru care nu există leac
‎De asta mă retrag ‎Căci nu mai pot suporta
‎Voi fugi în valea deschisă
‎Căci nu găsesc niciun motiv ‎Ca să rămân
‎Să rămân aici acum ‎Pare o simplă joacă de copii
‎Hunter, frate, ești bine?
‎Ce?
‎Nu e despre cineva anume.
‎Nu. Gașcă, stimulați trupa!
‎Bravo! Da!
‎- E un cântec grozav! ‎- Bravo!
‎- E un cântec trist, dar grozav. ‎- Da!
‎Jordan, omule, ai luat aiurea refrenul.
‎Frate, sunt sub efectul ‎unei bomboane cu iarbă.
‎Sunt…
‎Vrei una, iubito? ‎Poate te-ajută la crampe.
‎Cât de-amețită trebuie să fiu ‎ca să nu mai gândesc nimic niciodată?
‎A fost deosebit. Mulțumesc!
‎Pentru nimic.
‎Mă bucur să văd că-ți faci prieteni.
‎Adică „îți faci prieteni de culoare”?
‎Cum merge treaba cu dr. Lily?
‎Vrea să-mi notez sentimentele ‎într-un jurnal.
‎Ce ar trebui să spun?
‎„Ești acolo, Doamne? Sunt eu, Ginny.”
‎„Dragă jurnal, azi vreau să mă ard.”
‎Poate poezii? Ți-a plăcut ‎să scrii o poezie pentru concurs.
‎Da, n-am câștigat.
‎Da, fiindcă terapia e despre câștig.
‎Ai scris o poezie frumoasă, ‎izvorâtă din inimă.
‎De ce nu încerci?
‎Dragă jurnal, azi vreau să ard
‎Când n-o s-o mai dau în gard?
‎Doamne, s-a vindecat. E un miracol!
‎Mersi, Doamne. Mersi, Freud. ‎Mersi, Amanda Gorman!
‎În fine, zâmbești.
‎Mă bucur să te văd zâmbind.
‎Mersi că nu i-ai zis mamei.
‎Câtă vreme ești în siguranță și sănătoasă.
‎- DEJA URĂSC ZIUA DE AZI ‎- BUNĂ DIMINEAȚA ȘI ȚIE
‎AȘ VREA SĂ-ȚI POT SPUNE
‎Ginny, dă muzica mai încet!
‎Nu vrei să vin acolo.
‎Ce trist!
‎- Ai pauză de masă? ‎- Nu, sunt la chimie.
‎- Nu vreau să vorbesc. ‎- Bine.
‎Îmi pare rău.
‎- Ce? ‎- Îmi pare rău.
‎- Ce? ‎- Bine, da.
‎- Ce scrii? ‎- Poezii.
‎- Acum c-am zis-o, sună oribil. ‎- De ce? Poezia e marfă.
‎Îmi citești una?
‎O poezie?
‎Da.
‎Bine.
‎Dă-mi un cuvânt, orice!
‎Crăciun.
‎- Crăciun? ‎- Da.
‎Nu rimează cu nimic.
‎- Nu e musai să rimeze. ‎- Știu.
‎Crăciun.
‎Crăciunul e ca Halloweenul
‎Sunt bântuită
‎- Îmi place. ‎- Taci, compun poezii!
‎Crăciunul e ca Halloweenul
‎Sunt bântuită
‎Aerul e prăfuit, camera s-a mucegăit
‎Crabul e pescuit
‎Vezi, rimează. Da?
‎În lipsa ta, totul e dens
‎Nimic nu are sens
‎Te întorci?
‎Neg eu sau e doar un nonsens?
‎E un fior, în aer e praf
‎Sunt proastă? Da
‎Dar s-au făcut oare lucrurile paf?
‎Drăcie!
‎Rămân cu obstinație într-un loc ‎Nevrând să fug departe
‎Nevrând să plec dintr-un joc ‎Din care făceai parte
‎Lăsându-ți loc să te întorci ‎Și să-ți ceri iertare în șoapte
‎Dar știu că nu te întorci
‎Nu după acea noapte
‎Nu după acele lupte
‎Mă întorc. M-am întors.
‎Nu e vorba de tine. E doar o poezie.
‎- Bine. ‎- Deci…
‎Crăciunul e ca Halloweenul
‎Sunt bântuit
‎E dezgustător.
‎O să i-o sugi? ‎S-ar părea că o să i-o sugi.
‎Dispari, Max!
‎Pupă-mă-n cur!
‎Putem vorbi puțin?
‎- Nu, mersi. ‎- Știu.
‎Voiam doar să-ți spun
‎că am fost la Blue Farm ‎și Sophie era acolo.
‎Poftim?
‎Era cuplată cu un tip.
‎- Voiam s-auzi de la mine… ‎- Du-te naibii, Abby!
‎- E josnic, și pentru tine. ‎- Nu, Max, n-am…
‎Te rog, lasă-mă-n pace.
‎Chiulești de la ora următoare ‎să fumăm iarbă?
‎Da.
‎E foarte drăguță!
‎Ce, camera mea?
‎Bun așa.
‎Da.
‎Dac-ar fi să semeni cu cineva, ‎pe cine-ai alege?
‎Nu știu. Pe Willow Smith.
‎- Dar tu? ‎- Hailey Bieber, ușor.
‎E o regină.
‎Simt că e un privilegiu să exist ‎în același timp cu ea.
‎Adevărat.
‎- Mulțumesc. ‎- Da.
‎Felație, măritiș, crimă.
‎Jordan, Press, Brodie.
‎Dă-i drumul!
‎- Haide! ‎- E scârbos.
‎Bine.
‎- I-aș suge-o lui Brodie. ‎- Da, cred și eu!
‎- L-aș omorî pe Press. ‎- Cred și eu!
‎Și m-aș mărita cu Jordan.
‎Ce? Jordan. M-aș mărita cu Jordan.
‎Zici că e-un butic acolo.
‎Evit pe cât pot să ies din cameră.
‎A fost ciudat rău cu mama ‎în ultimele două zile.
‎E o liniște stranie.
‎Îmi pare rău.
‎Nu e vina ta. E vina tatei că a plecat.
‎Da, dar e nasol, și înțeleg asta.
‎Da.
‎Probabil o să ajung să le-o sug multora.
‎Va fi vina lui că-mi plac moșii.
‎Apropo…
‎ești cu fratele lui Baker, nu-i așa?
‎- Nu? ‎- Da, așa cred.
‎În mod cert.
‎Stăm de vorbă și înnoptează des la mine.
‎- Scandalos! ‎- Nu.
‎- Nu, nu e… Nu e așa. ‎- Ce vorbești?
‎Nu, e drăguț. E drăguț. E…
‎E…
‎Îl placi mult, nu?
‎Da.
‎Ar trebui să înființăm o trupă de fete ‎intitulată Ne Plac Moșii.
‎Am putea rămâne gravide.
‎Dacă aș rămâne gravidă, m-ar avorta mama.
‎Ar ține copilul, dar m-ar avorta.
‎Mă întreb cum am arăta dacă am fi gravide.
‎Sexy.
‎Ești frumușică foc, știi?
‎Mi se pare aiurea rău ‎că maică-ta era gravidă acum.
‎La vârsta noastră. Am putea fi noi,
‎dar eu nu fac sex fiindcă-s toți teribili.
‎- Și nu vreau să vorbesc urât sau ceva… ‎- Nu, Abby, vorbește urât. Spune-mi!
‎Maxine se poartă…
‎- Zi! ‎- …ca o scorpie afurisită.
‎- Mulțumesc. Știu. Sunt de acord. ‎- Dar nu te mai lua în serios!
‎Înțelegi? Nu te lua în serios.
‎O urăsc pe Norah ‎că-i cântă în strună lui Max.
‎Știu. Doare.
‎Îl urăsc pe Hunter ‎că-mi pune totul în cârcă.
‎Îl urăsc pe Press ‎că e un asemenea sociopat.
‎- Mă sperie rău. ‎- Ce nai…?
‎Dar și tu, așa că…
‎Eu te sperii?
‎Rău de tot. Da, absolut.
‎Bun, ce fa…
‎Ești speriată, Miller?
‎Te simți mai bine?
‎Tu ce crezi?
‎Vrei să facem o nebunie?
‎Da. Cred… Poate. Ce propui?
‎Uite, acum, de pildă, mă sperii.
‎Josh Spear. Cu el era Sophie la întâlnire.
‎Am găsit o plată Venmo.
‎- Îmi pare rău, iubito. ‎- Nu pricep, știi?
‎Cum sare deodată de la mine la el?
‎Abia ne-am despărțit. Mă simt prost.
‎Sunt convinsă ‎că o vei uita mai repede decât crezi.
‎Nu așa mă susții.
‎Nu te susțin?
‎Ginny Miller. Abby Littman.
‎Tocmai chiuleați?
‎Hai cu mine!
‎Alo!
‎La telefon.
‎Așa.
‎Dacă Ginny zice c-a fost la dentist,
‎de ce mă sunați?
‎Insinuați că fiică-mea minte?
‎Nu, e în regulă.
‎Înțeleg. Nu, normal că trebuie ‎să verificați.
‎Bine.
‎Mulțumesc mult. La revedere!
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Poftim.
‎Bun, să mergem!
‎Bună!
‎Bună, mamă!
‎Știu că ți-a fost greu în ultima vreme,
‎așa că ți-am luat un cadou.
‎Și are o fată frumoasă pe sacoșă.
‎Mamă, e foarte drăguț!
‎Mulțumesc, mamă.
‎Te iubesc.
‎Și eu te iubesc, scumpo.
‎Scuze că vin așa pe nepusă masă.
‎Dar Zach s-a jucat ‎cu noul joc al lui Austin
‎și Austin nu-l găsește.
‎Doamne! Scuze pentru dezordine, ‎n-am avut timp de curățenie
‎și-s în plină cădere nervoasă.
‎Trebuie să-i găsesc rucsacul.
‎Da.
‎Doamne, e îngrozitor! ‎Aș vrea să fiu decuplată.
‎Ar fi un act de îndurare, ‎dar nu ne jucăm de-a Dumnezeu.
‎- Îmi pare nespus de rău! ‎- Nu ai de ce.
‎Ce e asta?
‎Fir-ar!
‎Fir-ar să fie!
‎Au trimis un e-mail legat de ea. ‎Pesemne a șterpelit-o.
‎Cred că te bucuri.
‎Ba nu, sincer!
‎Știu ce greu îi e unui copil ‎să-și piardă tatăl.
‎Austin n-a vorbit o lună ‎când i-au arestat tatăl.
‎Voiam să zic că îl pun pe taică-su ‎să vorbească cu el, dar…
‎Nu pot să zic asta, nu?
‎Ascultă, noi mamele trebuie să fim unite.
‎Da, sigur.
‎Nu-s un monstru, Cynthia.
‎Bine, o să trec peste asta.
‎Am o propunere!
‎Duc eu cartea înapoi la club.
‎Zic că a fost trimisă la primărie.
‎- Zach nu trebuie pomenit. ‎- Ai face asta?
‎Bineînțeles!
‎Și ai putea să-mi faci și tu un mic favor.
‎Nu se mănâncă decât în pauză.
‎Ești drogată?
‎- Nu. ‎- Ești prăjită complet.
‎Ce se întâmplă cu tine?
‎Sunt bine.
‎Te duci la altă întâlnire?
‎Păzea! Joe austerul.
‎Sunt prăjită. Da.
‎Se vede influența lui Marcus.
‎Poate eu îl influențez.
‎Pot să te întreb ceva?
‎Ce s-a întâmplat între tine și Hunter?
‎La repetiție a fost foarte trist.
‎De ce? Ce-a zis?
‎A scris un cântec.
‎Încă un cântec…
‎E nașpa să fii cu cineva și să-ți placă ‎mai mult decât te place el pe tine.
‎Îmi plăcea de Hunter.
‎Dar l-am preferat pe Marcus.
‎Îmi pare rău.
‎Înțeleg de ce e supărat Hunter.
‎Da, sunt cea rea care l-a înșelat ‎pe Hunter cel fără cusur.
‎Sunt ticăloasă, diabolică. ‎Ce plăcut e s-o urăști pe Ginny!
‎N-a fost doar vina mea. ‎Nu e complet inocent.
‎Scuze că mă descarc pe tine. Dar am…
‎Am o perioadă nasoală, înțelegi?
‎Nu pot vorbi cu nimeni ‎despre ce se petrece,
‎nici cu terapeuta.
‎Apropo, fac terapie acum.
‎Nu știu de ce-ți spun toate astea. ‎Sunt fumată rău.
‎Nu te cred diabolică.
‎Mulțumesc.
‎Am reușit! Suntem în Clubul Cartierului.
‎Serios?
‎După ce te-a înfierat Cynthia?
‎S-a răzgândit. ‎Suferă îngrozitor, biata de ea.
‎Te pot întreba cum ai făcut?
‎Nu contează.
‎Ca de obicei, ai izbutit.
‎- Cred că ești încântată, nu? ‎- La nebunie!
‎Totul e perfect.
‎Părul tău!
‎Îți place?
‎E-oribil.
‎Nu te grăbi, domnișoară!
‎Te-am acoperit azi, mersi frumos.
‎Unde ai fost? Știu că nu la dentist.
‎Am fumat iarbă și am chiulit. ‎Asta vrei să auzi?
‎Da, la asta visez.
‎Sigur vrei s-audă și Paul?
‎Sunt gata. Pot pleca.
‎Paul se însoară cu mine. ‎E aici pentru tot tacâmul.
‎Ești sigură? Pentru tot?
‎Treci în camera ta!
‎- Acum! ‎- De ce?
‎Suntem o familie atât de fericită! ‎Tu, eu, Paul, Austin, Mary.
‎Cine e Mary?
‎Ascultă…
‎Oare ce-l face pe un om să fie rău?
‎Un om rău?
‎Da.
‎Cred că dorința de a face rele.
‎Dacă face lucrurile astea, ‎dar crede că așa trebuie?
‎Rareori lucrurile-s doar bune sau rele.
‎De obicei sunt pe la mijloc.
‎Dacă e ceva cert teribil?
‎Se poate compensa cumva?
‎Dă-mi niște detalii.
‎E vorba de mama.
‎A făcut un lucru atât de aiurea…
‎Nici nu pot să spun.
‎Închipuie-ți cel mai mare rău ‎pe care l-ai face.
‎A ucis pe cineva?
‎Bine.
‎La naiba!
‎S-a schimbat ceva.
‎Știu, e atât de rău și de sumbru,
‎și acum acest ceva e între noi în cameră.
‎Nu. Zău așa.
‎E mama mea.
‎E femeia care m-a născut și a făcut un…
‎un lucru oribil, și…
‎- Cine mai știe? ‎- Nu am idee.
‎Un tip, e detectiv particular.
‎Pe cine a ucis?
‎- Isuse! ‎- Ce?
‎Pe cine a ucis? E o întrebare normală?
‎Nu, nu e normală.
‎Nu-mi place cât ești de calm. ‎Mă umpli de groază.
‎Cum poți fi atât de calm ‎după ce ți-am spus?
‎Nu m-ar mira nimic la ea.
‎- E o… ‎- Psihopată.
‎O forță.
‎Doboară orice îi stă în cale.
‎Mi se pare normal.
‎Nu e nimic normal. Faci mișto de mine?
‎- Efectiv nimic nu e normal. ‎- Respiră.
‎Și eu sunt așa?
‎O forță?
‎Ești?
‎Nu știu.
‎Pe cine a ucis?
‎Pe tatăl meu vitreg.
‎Era băiat bun?
‎Nu, nu era.
‎Bine atunci.
‎Poftim?
‎„Bine atunci”?
‎Toate bune și frumoase? ‎Nu e băiat bun, e timpul să moară?
‎Te porți de parcă ai vrea ‎să mă înfurii pe tine.
‎Nu tu ai făcut-o.
‎Nu, dar știu despre asta ‎și mă simt vinovată.
‎Cum a făcut-o?
‎Otravă.
‎- Belea. ‎- Marcus!
‎Drace! Nu pot…
‎Nu pot să cred că maică-ta a ucis.
‎Da.
‎Ascultă…
‎- Ce faci? ‎- Nu vreau să mă gândesc.
‎Ascultă, nu. Nu.
‎Vino!
‎- Nu contează. Trebuie să plec. ‎- Nu. Vino!
‎- Ginny… Stai! ‎- Lasă-mă…
‎- Marcus… ‎- Stai!
‎Mă întreb cum te simți…
‎când îți iese aerul din plămâni așa.
‎Când știi că-ți dai ultima suflare.
‎Vino!
‎Vino aici.
‎Marcus, n-ai voie să spui nimănui, da? ‎Vorbesc serios.
‎Nu spun.
‎Vino!
‎Liniștește-te.
‎Nu vreau să fiu ca ea.
‎Nu vreau să fiu o forță.
‎De ce ai făcut-o?
‎Nu pune întrebări ‎la care nu vrei răspunsuri!
‎Vreau să știu.
‎Pentru tine.
‎Pentru mine.
‎Pentru familia mea.
‎N-am făcut-o cu inima ușoară.
‎Nu-s mândră de cum am ajuns aici, ‎dar sunt mândră că am ajuns.
‎N-am zis că sunt un om bun.
‎Ești mama mea.
‎Vreau să cred că ești un om bun.
‎Ar fi frumos, nu?
‎De-ar fi așa simplu, nu?
‎Vrei să-mi știi motivul?
‎Am simțit că nu aveam altă opțiune.
‎Oricând poți să nu ucizi.
‎Să nu ucizi e o opțiune.
‎Măcar te căiești?
‎Nu mă apăra nimeni, Ginny.
‎Nimeni!
‎N-ai idee ce noroc ai cu mine. ‎Aș ucide pentru tine!
‎Efectiv aș ucide pentru tine.
‎Reține lucrul ăsta.
‎Nu e de colea.
‎Poate greșesc, poate-s oribilă, ‎poate-s urâtă și nu-s vrednică de nimic.
‎Bine. Nu-s vrednică de nimic.
‎Dar tu ești.
‎Depindea de mine să fii.
‎Și am reușit. Îți place sau nu, am reușit.
‎Am luat toată bezna și am înghițit-o.
‎M-am transformat în afurisitul de Bane.
‎Pricepi?
‎Ca tu, fiica mea, să trăiești bine.
‎Te-am ocrotit. ‎Căci mâna nu se oprește pe coapsă,
‎și toată copilăria mi-am dorit ‎ca mama să o oprească.
‎Am o mulțime de demoni. ‎Multe coșmaruri în trecutul meu.
‎Și am avut de ales.
‎Să trăiesc în trecut, să mă înec în el,
‎să-l simt zilnic, să fie acolo.
‎Dar trebuie să trăiești pentru viitor, ‎căci trecutul te devoră.
‎Viața nu înseamnă doar iad.
‎Tu și Austin, voi sunteți viitorul meu.
‎Pentru voi trăiesc.
‎Când am aflat că-s gravidă…
‎Aveam 15 ani. ‎Eram mai mică decât ești tu acum.
‎Apoi banda s-a făcut roz ‎în baia unei benzinării din Georgia
‎și totul s-a schimbat.
‎Am plecat din baie și am văzut ‎o gașcă de copii. Erau fericiți.
‎N-aveau nicio apăsare pe lume.
‎Erau îmbrăcați frumos, zâmbeau,
‎erau iubiți.
‎Se vedea că erau copii iubiți, îngrijiți.
‎Erau de-o seamă cu mine, ‎dar ei erau iubiți și eu nu eram.
‎Am hotărât pe loc că nu vei fi ca mine,
‎vei fi ca ei.
‎Am știut că aș face absolut totul ‎ca să se întâmple așa.
‎A durat mult, n-a fost ușor, ‎dar am reușit.
‎Te-am urcat în autobuzul acelor copii.
‎Mă poți urî,
‎mă poți crede cea mai rea mamă din lume, ‎și poate că sunt,
‎dar te-am suit în acel autobuz.
‎Am făcut ce trebuia și aș face-o iar.
‎Nu mă căiesc.
‎Tot ce fac e pentru tine și frate-tu.
‎Nu te încrezi în mine, crede asta!
‎Și-mi place mult părul tău.
‎Mersi, mamă.
‎Vino încoace!
‎Dar nu poți spune nimănui.
‎Știi asta, nu? Promite-mi!
‎Promit.
‎Noi două contra lumii, da?
‎Mamă, dacă nu-ți mai trebuie jocul, ‎mi-l dai înapoi?
‎Încrederea e alunecoasă…
‎fiindcă merge în ambele sensuri.
‎Suntem în aceeași barcă acum.
‎Subtitrarea: Andrei Albu